text: # Václav Stratil
  Václav Stratil (* 7. října 1950, Olomouc) je současný český malíř, kreslíř, výtvarný fotograf, performer a hudebník.
  
  ## Život
  Václav Stratil se narodil do rodiny středoškolského učitele jazyků Václava Stratila a učitelky výtvarné výchovy na Lidové škole umění Vladimíry Stratilové. Ta se krátce po válce školila u Jan Zrzavého na Katedře výtvarné výchovy Filozofické fakulty Univerzity Palackého (1947–1949). Vedle vlastní výtvarné tvorby se věnovala psaní duchovní poezie. Z celkem čtyř sourozenců Václava Stratila ml. se výtvarnému umění věnuje rovněž bratr Jan, absolvent Akademie výtvarných umění v Praze, ateliéru vedeného malířem Karlem Součkem.
  Po maturitě na Gymnáziu Jana Opletala v Litovli studoval na Katedře výtvarné teorie a výchovy Filosofické fakulty Univerzity Palackého v Olomouci (1970–1975). Formativní vliv zde na něj měla zejména výuka malíře a teoretika Václava Zykmunda. První samostatnou výstavu měl v roce 1975 v Galerii v podloubí v Olomouci. Brzy se však připojil ke zdejším neoficiálním kulturním kruhům. Spolu s přáteli žil několik v bohémské výtvarné a hudební komunitě HU HABA. V roce 1983 se přestěhoval do Prahy. Až do roku 1987 byl civilním zaměstnáním noční hlídač v Anežském klášteře, jedné z budov Národní galerie v Praze. K vystavování se dostal pouze příležitostně v okrajových „kulturních střediscích“, případně na krátkodobých výstavách pro pozvané hosty. Situace se radikálně změnila po roce 1989. O devět let později byl Fakultou výtvarných umění VUT v Brně přijat jako vedoucí Ateliéru kresby, později transformovaného v Ateliér intermédia. Na této pozici setrval do roku 2015. V roce 2010 mu mladí umělci, kritici a teoretici udělili ocenění Umělec má cenu, symbolické uznání generačně staršímu umělci či umělkyni. Je laureátem Ceny Michala Ranného z roku 2014, kterou společně udělují Moravská galerie v Brně a Společnost přátel Moravské galerie.
  Z manželství s Jarmilou Stratilovou má syny Aloise a Štefana. Starší Alois absolvoval Fakultu výtvarných umění VUT v Brně. V minulosti se věnoval hlavně kresbě a fotografii, v současné době se profiluje spíše jako performer spolupracující se svou družkou, performerkou Kateřinou Olivovou. Z partnerského vztahu s Terezou Mikešovou pochází Stratilův nejmladší syn Josef.
  
  ## Dílo
  
  ### Sedmdesátá a osmdesátá léta: biblická figurace, velké černé kresby
  Ikonografie Stratilovy rané, expresivní figurativní kreslířské a malířské tvorby vycházela z tradic křesťanského umění. Jako náměty svých obrazů volil zejména novozákonní události (Milosrdný Samaritán, Golgota, Pieta) a nejsilnější inspiraci přitom nacházel v tvorbě francouzského malíře Georgese Rouaulta. V průběhu druhé poloviny sedmdesátých let však jeho tvorba prošla výraznou motivickou a obsahovou redukcí, ústící na sklonku desetiletí v abstrakci s hustými spletěmi lineárních šrafur. Po přestěhování do Prahy pak vznikla většina tzv. „velkých černých kreseb“. Silný vliv na zpřesňování Stratilova uměleckého názoru měly jeho osobní a pracovní kontakty s kreslířkou, grafičkou a objektovou umělkyní Adrienou Šimotovou. Ve velkých šrafovaných kresbách naplno rozvinul techniku hustého zaplnění plochy obrazu liniemi rýsovanými černým inkoustem (s případnými spodními vrstvami či akcenty v jiných barvách). Duchovní téma svých kreseb Stratil zdůrazňoval např. odkazy k na motiv kříže, uplatněním slova stigma (kresba Stigma I, 1986–1988) nebo názvy kreseb jako Theodorik – Ornamenta (I) – Imaginární architektura – Styf (1987), Velké parkety – Parkety velikonoční (1988–1989) či Archa úmluvy (1989). Zároveň těmito náročnými kresbami tematizoval kontemplativní povahu ponoru do kresebného procesu a asketické sebezapření při pokrývání ploch papíru sítí rýsovaných čar.
  
  ### Devadesátá léta: Fotoperformance, apropriace, Impresionismus Heute
  V letech 1991–1995 vznikl první ze Stratilových fotografických souborů, autoportrétů Řeholní pacient. Stratil v něm po dobu čtyř let proměnlivost lidské identity v závislosti na užitých kostýmech, rekvizitách, gestech a mimice. Na jednotlivých snímcích se objevují náboženské motivy, ironické provokace i výrazy šílenství.  Duchovní téma (u velkých černých kreseb uskutečňovaného v intimním režimu fyzicky náročného procesu rýsování) se v něm poprvé projevuje extrovertně a v plné ambivalenci pohybu po pomezí mezi existenciální výpovědí a exhibicionismem. Ke vzniku fotografií začal využívat služeb komunálních fotografických studií, kde vznikly i pozdější fotografické soubory Nedělám nic, Nic není lepší než Camel se rtěnkou nebo Docent. Protože vždy využíval služeb fotoateliérů, nejednalo se o autoportréty v pravém smyslu. Václav Stratil je proto považuje za tzv. fotoperformance. Ke konci devadesátých let začal upřednosňovat standardní formát průkazových fotografií s jasně stanovenými formálními pravidly portrétního vyobrazení (čelní pohled, neutrální pozadí).
  Techniku šrafování Stratil v devadesátých letech uplatnil na dlouhé řadě menších kreseb, z nichž nejrozsáhlejší je série kreseb s nápisem Nuda a drobné kresby zvířátek Zatoulaný pes, které v roce 1994 vystavil v pražské Galerii Rudolfinum. Rok nato na výstavě Hu-Haba v pražské Nové síni prezentoval pouze obrazy namalovanými v Olomouci během sedmdesátých let. Na stejném místě později vystavil sérii černobílých fotokopií obrazů českého modernistického malíře Václava Boštíka (Společná výstava, 1997). Obě výstavní gesta spojovala témata osobní identity a (sebe)apropriace.
  Poté, co si ve sféře fotografie ověřil nosnost adjustace a vystavení snímků ve formě fotografického alba, pokračoval v jejich vytváření z převzatých materiálů (např. pornografický reprodukcí) či za pomoci barevných či reflexních lepicích pásek a tapet. Stejné prostředky využíval i v obrazech a kolážích (soubor Impresionismus Heute, 1995–1996). Obrat k těmto zdrojům nadále souvisel s jeho tvůrčí polemikou s problematikou autorství, ale zároveň byl napájen i potřebou reflexe nové vizuality devadesátých let.
  
  ### Po roce 2000: Lišky, Mini, Láška
  V roce 2003 se vrátil ke klasické malbě. Z množství dosud namalovaných obrazů se jasně vyděluje malířský soubor Lišek (2004–2007), v nichž Stratil opět zhodnotil zkoumání hranic mezi volným uměním a ilustrací, které znal již ze Zatoulaného psa. V oblasti kresby se mu blíží soubor miniaturních kreseb Mini (2006–2010) nebo pozdější série Myslivečci (2018–2019). V obou jmenovaných však do popředí dostávají témata bazální výtvarné zkušenosti z dětství, humoru a nadhledu nad problematikou tzv. „vysokého umění“. Zkušenost ze šrafovaných kreseb Stratil uplatnil v kresebných interpretacích denního tisku Dělám do novin (2008) nebo v převážně rýsovaném souboru Standardní minimalismus (2010–2012). Svou stylově a výrazově extrémně rozmanitou malířskou tvorbu doprovázel množstvím signatur (Miloš, Děda, Bába, End, TGM, THC), užívaných jako množení identit ve stejných intencích jako u fotografií. V polovině desátých let se Stratil zaměřil na lapidární textové kresby a malby, někdy provedené přímo na stěnách výstavních prostorů (Rožhovor, Galerie Měsíc ve dne, 2015). Přibližně ve stejné době nahrál a v malých nákladech vydal dvě kompilace své písničkářské produkce: Všechno bude fajn (2013) a Láška (2016). Výhradně poslechová byla rovněž jeho společná výstava se slovenským hudebníkem Panáčikem v pražské Drdova Gallery (2013) a ostravském PLATO (2015).
  
  ## Samostatné výstavy (výběr)
  - 1975 Obrazy. Galerie v podloubí, Olomouc
  - 1975 Obrazy. Základní škola a byt manželů Agnes a Jindřicha Štreitových, Sovinec
  - 1979 Obrazy. Jednodenní ateliérová výstava, Olomouc (s Miroslavem Koupilem)
  - 1984 Kresby. Galerie mladých, Brno
  - 1984 Kresby. Výstava v ateliéru Margity Titlové, Praha
  - 1985 Kresby. Ústav makromolekulární chemie ČSAV, Praha
  - 1988 Stratil – Šimotová. Klášter v Hostinném.
  - 1989 Beyus v Olomouci. Kulturní středisko Opatov, Praha.
  - 1989 Adriena Šimotová – Václav Stratil. Krajská galerie v Hradci Králové
  - 1991 Václav Stratil. Galerie Václava Špály, Praha
  - 1992 Řeholní pacient. Galerie Zámek, Příbram
  - 1993 Úsměv. Galerie Caesar a galerie Půda, Olomouc
  - 1994 Zatoulaný pes. Galerie Rudolfinum, Praha
  - 1995 Hu Haba. Galerie Nová síň, Praha
  - 1997 Společná výstava. Galerie Nová síň, Praha
  - 1999 Česká krajina. Galerie Rudolfinum, Praha
  - 2000 Velké černé kresby. Galerie výtvarného umění v Ostravě - Dům umění, Ostrava
  - 2000 Kresby 1955–2000. Muzeum umění Olomouc
  - 2002 Autoportréty. Moravská galerie v Brně, Brno
  - 2002 Václav Stratil. Centre national de la photographie, Paříž, Francie
  - 2006 Country není smrt. Dům umění města Brna, Dům pánů z Kunštátu, Brno
  - 2012 66 prací. Galerie současného umění – Dům umění, České Budějovice
  - 2015 Nedělám nic a jiné práce. Moravská galerie v Brně a Futura, Praha [7]
  - 2016 Krajiny. Fait Gallery, Brno [8]
  - 2019 Srdce v kleštích. Telegraph Gallery, Olomouc [9]
  - 2021 Ante porta inferam. Karpuchina Gallery, Praha (spolu s Vladimírem Skreplem) [10]
  - 2023 Ležíš na mé posteli. Galerie FaVU, Brno (spolu s Martinem Cábem) [11]
  - 2025 Skandál na Hané. Galerie Pekelné sáně, Kroměříž [12]
  
  
title: Václav Stratil
wikitext: {{Infobox - umělec
  | bydliště = Brno
  | alma mater = Katedru výtvarné teorie a výchovy na Filosofické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci (1970–1975)
  | povolání = výtvarný umělec
  | zaměstnavatel = Fakulta výtvarných umění VUT v Brně (1998–2015)
  }}
  [[Soubor:100719 Praha vystavy portrety 0223.JPG|náhled|Fotografie ze souboru Řeholní pacient na výstavě v Galerii Langhans, Praha, 2010|alt=]]
  
  '''Václav Stratil''' (* [[7. říjen|7. října]] [[1950]], [[Olomouc]]) je současný český malíř, kreslíř, [[výtvarná fotografie|výtvarný fotograf]], performer a hudebník.
  
  == Život ==
  Václav Stratil se narodil do rodiny středoškolského učitele jazyků Václava Stratila a učitelky výtvarné výchovy na Lidové škole umění Vladimíry Stratilové. Ta se krátce po válce školila u [[Jan Zrzavý|Jan Zrzavého]] na Katedře výtvarné výchovy Filozofické fakulty Univerzity Palackého (1947–1949). Vedle vlastní výtvarné tvorby se věnovala psaní duchovní poezie. Z celkem čtyř sourozenců Václava Stratila ml. se výtvarnému umění věnuje rovněž bratr Jan, absolvent [[Akademie výtvarných umění v Praze]], ateliéru vedeného malířem [[Karel Souček (malíř)|Karlem Součkem]].<ref>{{Citace elektronické monografie
  | příjmení = Macháčková
  | jméno = Jana
  | titul = Studium Artium Magazin
  | url = https://studiumartiummagazin.cz/jan-stratil-o-umeni-a-vytvarne-pedagogice/
  | datum vydání = 2014-04-08
  | datum přístupu = 2020-03-31
  | jazyk = cs-CZ
  }}</ref>
  
  Po maturitě na Gymnáziu Jana Opletala v [[Litovel|Litovli]] studoval na Katedře výtvarné teorie a výchovy Filosofické fakulty [[Univerzita Palackého v Olomouci|Univerzity Palackého v Olomouci]] (1970–1975). Formativní vliv zde na něj měla zejména výuka malíře a teoretika [[Václav Zykmund|Václava Zykmunda]]. První samostatnou výstavu měl v roce 1975 v Galerii v podloubí v Olomouci. Brzy se však připojil ke zdejším neoficiálním kulturním kruhům. Spolu s přáteli žil několik v bohémské výtvarné a hudební komunitě HU HABA. V roce 1983 se přestěhoval do Prahy. Až do roku 1987 byl civilním zaměstnáním noční hlídač v [[Anežský klášter|Anežském klášteře]], jedné z budov [[Národní galerie Praha|Národní galerie v Praze]]. K vystavování se dostal pouze příležitostně v okrajových „kulturních střediscích“, případně na krátkodobých výstavách pro pozvané hosty. Situace se radikálně změnila po roce 1989. O devět let později byl [[Fakulta výtvarných umění Vysokého učení technického v Brně|Fakultou výtvarných umění VUT v Brně]] přijat jako vedoucí Ateliéru kresby, později transformovaného v Ateliér intermédia. Na této pozici setrval do roku 2015. V roce 2010 mu mladí umělci, kritici a teoretici udělili ocenění Umělec má cenu, symbolické uznání generačně staršímu umělci či umělkyni.<ref>{{Citace elektronického periodika
  | titul = umelec ma cenu - Cena od Lukáše Jasanského a Martina Poláka (2010)
  | periodikum = Umělec má cenu
  | url = http://www.laureat.cz/cena-od-lukase-jasanskeho-a-martina-polaka.html
  | datum přístupu = 2020-03-31
  | url archivu = https://web.archive.org/web/20200729222053/http://www.laureat.cz/cena-od-lukase-jasanskeho-a-martina-polaka.html
  | datum archivace = 2020-07-29
  | nedostupné = ano
  }}</ref> Je laureátem Ceny Michala Ranného z roku 2014, kterou společně udělují [[Moravská galerie v Brně]] a Společnost přátel Moravské galerie.<ref>{{Citace elektronického periodika
  | titul = Moravská galerie v Brně - Cena Michala Ranného
  | periodikum = www.moravska-galerie.cz
  | url = http://www.moravska-galerie.cz/moravska-galerie/o-galerii/pratele-mg/cena-michala-ranneho.aspx
  | datum přístupu = 2020-03-31
  | url archivu = https://web.archive.org/web/20200310220152/http://www.moravska-galerie.cz/moravska-galerie/o-galerii/pratele-mg/cena-michala-ranneho.aspx
  | datum archivace = 2020-03-10
  }}</ref>
  
  Z manželství s Jarmilou Stratilovou má syny Aloise a Štefana. Starší Alois absolvoval Fakultu výtvarných umění VUT v Brně.<ref>{{Citace elektronického periodika
  | příjmení = 
  | jméno = 
  | titul = Galerie TIC
  | periodikum = Galerie TIC
  | vydavatel = 
  | url = https://galerie-tic.cz/autor/alois-stratil/
  | datum vydání = 
  | jazyk = en
  | url archivu = https://web.archive.org/web/20200108200200/http://galerie-tic.cz/autor/alois-stratil/
  | datum přístupu = 2020-04-01
  | datum archivace = 2020-01-08
  }}</ref> V minulosti se věnoval hlavně kresbě a fotografii, v současné době se profiluje spíše jako performer spolupracující se svou družkou, performerkou Kateřinou Olivovou.<ref>{{Citace elektronického periodika
  | titul = Artlist - databáze současného umění: Kateřina Olivová
  | periodikum = www.artlist.cz
  | url = https://www.artlist.cz/en/olivova-108636/
  | datum přístupu = 2020-04-01
  | url archivu = https://web.archive.org/web/20180713062949/http://www.artlist.cz/en/olivova-108636/
  | datum archivace = 2018-07-13
  }}</ref> Z partnerského vztahu s Terezou Mikešovou pochází Stratilův nejmladší syn Josef.
  
  == Dílo ==
  
  === Sedmdesátá a osmdesátá léta: biblická figurace, velké černé kresby ===
  Ikonografie Stratilovy rané, expresivní figurativní kreslířské a malířské tvorby vycházela z tradic křesťanského umění. Jako náměty svých obrazů volil zejména novozákonní události ([[Podobenství o milosrdném Samaritánovi|Milosrdný Samaritán]], [[Golgota]], [[Pieta]]) a nejsilnější inspiraci přitom nacházel v tvorbě francouzského malíře [[Georges Rouault|Georgese Rouaulta]]. V průběhu druhé poloviny sedmdesátých let však jeho tvorba prošla výraznou motivickou a obsahovou redukcí, ústící na sklonku desetiletí v abstrakci s hustými spletěmi lineárních šrafur. Po přestěhování do Prahy pak vznikla většina tzv. „velkých černých kreseb“. Silný vliv na zpřesňování Stratilova uměleckého názoru měly jeho osobní a pracovní kontakty s kreslířkou, grafičkou a objektovou umělkyní [[Adriena Šimotová|Adrienou Šimotovou]]. Ve velkých šrafovaných kresbách naplno rozvinul techniku hustého zaplnění plochy obrazu liniemi rýsovanými černým inkoustem (s případnými spodními vrstvami či akcenty v jiných barvách). Duchovní téma svých kreseb Stratil zdůrazňoval např. odkazy k na motiv kříže, uplatněním slova stigma (kresba ''Stigma I'', 1986''–''1988) nebo názvy kreseb jako ''Theodorik – Ornamenta (I) – Imaginární architektura – Styf (''1987), ''Velké parkety ''–'' Parkety velikonoční'' (1988–1989) či ''Archa úmluvy'' (1989). Zároveň těmito náročnými kresbami tematizoval kontemplativní povahu ponoru do kresebného procesu a asketické sebezapření při pokrývání ploch papíru sítí rýsovaných čar.
  
  === Devadesátá léta: Fotoperformance, apropriace, Impresionismus Heute ===
  V letech 1991–1995 vznikl první ze Stratilových fotografických souborů, autoportrétů ''Řeholní pacient''. Stratil v něm po dobu čtyř let proměnlivost lidské identity v závislosti na užitých kostýmech, rekvizitách, gestech a mimice. Na jednotlivých snímcích se objevují náboženské motivy, ironické provokace i výrazy šílenství. <ref>{{Citace elektronického periodika
  | titul = Artlist - databáze současného umění: Václav Stratil
  | periodikum = www.artlist.cz
  | url = https://www.artlist.cz/vaclav-stratil-183/
  | datum přístupu = 2020-03-31
  }}</ref> Duchovní téma (u velkých černých kreseb uskutečňovaného v intimním režimu fyzicky náročného procesu rýsování) se v něm poprvé projevuje extrovertně a v plné ambivalenci pohybu po pomezí mezi existenciální výpovědí a exhibicionismem. Ke vzniku fotografií začal využívat služeb komunálních fotografických studií, kde vznikly i pozdější fotografické soubory ''Nedělám nic'', ''Nic není lepší než Camel se rtěnkou'' nebo ''Docent''. Protože vždy využíval služeb fotoateliérů, nejednalo se o autoportréty v pravém smyslu. Václav Stratil je proto považuje za tzv. fotoperformance. Ke konci devadesátých let začal upřednosňovat standardní formát průkazových fotografií s jasně stanovenými formálními pravidly portrétního vyobrazení (čelní pohled, neutrální pozadí).
  
  Techniku šrafování Stratil v devadesátých letech uplatnil na dlouhé řadě menších kreseb, z nichž nejrozsáhlejší je série kreseb s nápisem Nuda a drobné kresby zvířátek ''Zatoulaný pes'', které v roce 1994 vystavil v pražské Galerii Rudolfinum. Rok nato na výstavě ''Hu-Haba'' v pražské Nové síni prezentoval pouze obrazy namalovanými v Olomouci během sedmdesátých let. Na stejném místě později vystavil sérii černobílých fotokopií obrazů českého modernistického malíře [[Václav Boštík|Václava Boštíka]] (''Společná výstava'', 1997). Obě výstavní gesta spojovala témata osobní identity a (sebe)apropriace.
  
  Poté, co si ve sféře fotografie ověřil nosnost adjustace a vystavení snímků ve formě fotografického alba, pokračoval v jejich vytváření z převzatých materiálů (např. pornografický reprodukcí) či za pomoci barevných či reflexních lepicích pásek a tapet. Stejné prostředky využíval i v obrazech a kolážích (soubor ''Impresionismus Heute'', 1995–1996). Obrat k těmto zdrojům nadále souvisel s jeho tvůrčí polemikou s problematikou autorství, ale zároveň byl napájen i potřebou reflexe nové vizuality devadesátých let.
  
  === Po roce 2000: Lišky, Mini, Láška ===
  V roce 2003 se vrátil ke klasické malbě. Z množství dosud namalovaných obrazů se jasně vyděluje malířský soubor ''Lišek'' (2004''–''2007), v nichž Stratil opět zhodnotil zkoumání hranic mezi volným uměním a ilustrací, které znal již ze ''Zatoulaného psa.'' V oblasti kresby se mu blíží soubor miniaturních kreseb ''Mini'' (2006''–''2010) nebo pozdější série ''Myslivečci'' (2018''–''2019). V obou jmenovaných však do popředí dostávají témata bazální výtvarné zkušenosti z dětství, humoru a nadhledu nad problematikou tzv. „vysokého umění“. Zkušenost ze šrafovaných kreseb Stratil uplatnil v kresebných interpretacích denního tisku ''Dělám do novin'' (2008) nebo v převážně rýsovaném souboru ''Standardní minimalismus'' (2010''–''2012). Svou stylově a výrazově extrémně rozmanitou malířskou tvorbu doprovázel množstvím signatur (Miloš, Děda, Bába, End, TGM, THC), užívaných jako množení identit ve stejných intencích jako u fotografií. V polovině desátých let se Stratil zaměřil na lapidární textové kresby a malby, někdy provedené přímo na stěnách výstavních prostorů (''Rožhovor'', Galerie Měsíc ve dne, 2015). Přibližně ve stejné době nahrál a v malých nákladech vydal dvě kompilace své písničkářské produkce: ''Všechno bude fajn'' (2013) a ''Láška'' (2016). Výhradně poslechová byla rovněž jeho společná výstava se slovenským hudebníkem Panáčikem v pražské Drdova Gallery (2013) a ostravském PLATO (2015).
  
  == Samostatné výstavy (výběr) ==
  * 1975 ''Obrazy''. Galerie v podloubí, Olomouc
  * 1975 ''Obrazy''. Základní škola a byt manželů Agnes a [[Jindřich Štreit|Jindřicha Štreitových]], Sovinec
  * 1979 ''Obrazy''. Jednodenní ateliérová výstava, Olomouc (s Miroslavem Koupilem)
  * 1984 ''Kresby''. [[Galerie TIC|Galerie mladých]], Brno
  * 1984 ''Kresby''. Výstava v ateliéru [[Margita Titlová|Margity Titlové]], Praha
  * 1985 ''Kresby''. [[Ústav makromolekulární chemie Akademie věd České republiky|Ústav makromolekulární chemie ČSAV]], Praha
  * 1988 ''Stratil – [[Adriena Šimotová|Šimotová]]''. Klášter v Hostinném.
  * 1989 ''Beyus v Olomouci''. Kulturní středisko Opatov, Praha.
  * 1989 ''[[Adriena Šimotová]] – Václav Stratil''. [[Galerie moderního umění v Hradci Králové|Krajská galerie v Hradci Králové]]
  * 1991 ''Václav Stratil''. [[Galerie Václava Špály]], Praha
  * 1992 ''Řeholní pacient.'' [[Galerie Václava Špály|Galerie Zámek]], Příbram
  * 1993 ''Úsměv''. [[Galerie Caesar]] a galerie Půda, Olomouc
  * 1994 ''Zatoulaný pes''. [[Galerie Rudolfinum]], Praha
  * 1995 ''Hu Haba''. [[Galerie Nová síň]], Praha
  * 1997 ''Společná výstava.'' [[Galerie Nová síň]], Praha
  * 1999 ''Česká krajina''. [[Galerie Rudolfinum]], Praha
  * 2000 ''Velké černé kresby''. [[Galerie výtvarného umění v Ostravě|Galerie výtvarného umění v Ostravě - Dům umění]], Ostrava
  * 2000 ''Kresby 1955–2000''. [[Muzeum umění Olomouc]]
  * 2002 ''Autoportréty''. [[Moravská galerie v Brně]], Brno
  * 2002 ''Václav Stratil''. Centre national de la photographie, Paříž, Francie
  * 2006 ''Country není smrt''. [[Dům umění města Brna]], Dům pánů z Kunštátu, Brno
  * 2012 ''66 prací.'' [[Galerie současného umění – Dům umění|Galerie současného umění ''–'' Dům umění]], České Budějovice
  * 2015 ''Nedělám nic a jiné práce''. [[Moravská galerie v Brně]] a Futura, Praha <ref>{{Citace elektronické monografie
  | titul = Václav Stratil: Nedělám nic a jiné práce – Moravská galerie
  | url = https://moravska-galerie.cz/vystavy/archiv-vystav/vaclav-stratil-nedelam-nic-a-jine-prace/
  | datum přístupu = 2025-04-13
  | jazyk = cs
  }}</ref>
  * 2016 ''Krajiny''. [[Fait Gallery]], Brno <ref>{{Citace elektronického periodika
  | titul = Václav Stratil / Krajiny - FAIT GALLERY (CZ)
  | periodikum = www.faitgallery.com
  | url = https://www.faitgallery.com/ukoncene/events/194.html
  | datum přístupu = 2020-11-02
  }}</ref>
  * 2019 ''Srdce v kleštích''. Telegraph Gallery, Olomouc <ref>{{Citace elektronického periodika
  | titul = Stratil Telegraph Olomouc
  | periodikum = telegraph.cz
  | url = https://telegraph.cz/article/stratil.html
  | datum přístupu = 2020-03-31
  }}{{Nedostupný zdroj}}</ref>
  * 2021 ''Ante porta inferam''. Karpuchina Gallery, Praha (spolu s [[Vladimír Skrepl|Vladimírem Skreplem]]) <ref>{{Citace elektronického periodika
  | titul = ANTE PORTAM INFERAM {{!}} Karpuchina Gallery
  | periodikum = karpuchina.gallery
  | url = https://karpuchina.gallery/cs/exhibitions/ante-portam-inferam
  | jazyk = cs
  | datum přístupu = 2021-12-19
  }}</ref>
  * 2023 ''Ležíš na mé posteli''. Galerie FaVU, Brno (spolu s Martinem Cábem) <ref>{{Citace elektronického periodika
  | příjmení = VUT
  | jméno = CIS
  | titul = Galerie FaVU – Ležíš na mé posteli, duben/květen 2023
  | periodikum = www.favu.vut.cz
  | url = https://www.favu.vut.cz/fakulta/archiv/fotogalerie-f151300/galerie-favu-lezis-na-me-posteli-duben-kveten-2023-d267270
  | jazyk = cs
  | datum přístupu = 2025-04-13
  }}</ref> 
  * 2025 ''Skandál na Hané''. Galerie Pekelné sáně, Kroměříž <ref>{{Citace elektronického periodika
  | příjmení = w-software.com
  | jméno = design: Daniel Vojtíšek, programming: Robert Hlobílek
  | titul = Skandál na Hané
  | periodikum = Galerie Pekelné sáně Kroměříž
  | url = https://www.pekelnesane.cz/vystavy/skandal-na-hane-36
  | jazyk = cs
  | datum přístupu = 2025-04-13
  }}</ref>
  
  == Odkazy ==
  
  === Literatura ===
  * Daněk, Ladislav (ed.): ''Václav Stratil. Kresby 1955–2000''. Muzeum umění Olomouc, 2000 (katalog). {{ISBN|80-86045-57-9}}
  * Skála, Jiří (ed.): ''I'm History''. Tranzit, Praha, 2005. {{ISBN|80-903452-3-9}}
  * Ptáček, Jiří (ed.): ''Nedělám nic a jiné práce''. Moravská galerie v Brně, 2015 (katalog). {{ISBN|978-80-7027-288-6}}
  * Stratil, Václav: ''Životopis''. Sputnik Editions, Bratislava, 2012. {{ISBN|978-80-970894-0-5}}
  
  === Reference ===
  <references />
  
  === Externí odkazy ===
  * {{Commonscat}}
  * {{NK ČR|jn20000402296}}
  * [http://intermedia.ffa.vutbr.cz/stratil/index.php Václav Stratil – oficiální stránky]
  * [https://web.archive.org/web/20080309031340/http://www.artlist.cz/?id=183 Václav Stratil na artlist.cz]
  * [https://www.pametnaroda.cz/cs/stratil-vaclav-1950 Profil Václava Stratila na webu Paměť národa]
  * {{AbART osoba| 974 }}
  
  {{Autoritní data}}
  {{Portály|Fotografie}}
  {{DEFAULTSORT:Stratil, Václav}}
  [[Kategorie:Čeští fotografové]]
  [[Kategorie:Portrétní fotografové]]
  [[Kategorie:Narození v roce 1950]]
  [[Kategorie:Narození v Olomouci]]
  [[Kategorie:Paměť národa]]
  [[Kategorie:Žijící lidé]]
  [[Kategorie:Muži]]
infoboxes: [{"title": "V\u00e1clav Stratil", "data": {"Narozen\u00ed": "7. \u0159\u00edjna 1950 (74 let) \u00b7 Olomouc", "Alma mater": "Katedru v\u00fdtvarn\u00e9 teorie a v\u00fdchovy na Filosofick\u00e9 fakult\u011b Univerzity Palack\u00e9ho v Olomouci (1970\u20131975)", "Povol\u00e1n\u00ed": "v\u00fdtvarn\u00fd um\u011blec", "Ocen\u011bn\u00ed": "Cena Michala Rann\u00e9ho (2014)"}}]