text: # Swartkrans
  Swartkrans (dříve Zwartkrans) je krasová jeskyně, nacházející se v Jihoafrické republice, severozápadně od Johannesburgu, na severním svahu údolí Blaauwbank. Představuje dosud nejbohatší zdroj ostatků hominina druhu Paranthropus robustus. Hojnost nálezů z ní již v první polovině 20. století učinila jeden ze symbolů paleoantropologie jižní Afriky. Lokalitě a jejímu výzkumu byla věnována i samostatná monografie. V září roku 1992 byla jeskyně prohlášena Národní památkou Jihoafrické republiky. Je součástí významné paleoantropologické oblasti zvané Kolébka lidstva, patřící ke světovému dědictví UNESCO.
  Název jeskyně v překladu z afrikánštiny znamená „černý svah“ a odkazuje na tmavé zbarvení hornin, způsobené silnou příměsí manganu.
  
  ## Dějiny výzkumu
  První kosti odhalila těžba vápence již ve 30. letech 20. století. Když pak v roce 1948 Kalifornská univerzita uspořádala expedici s cílem najít další ostatky australopitéků v oblasti Transvaal, přidal se k ní i Robert Broom, pracující tou dobou v nedalekém Sterkfontein. V listopadu 1948 zahájil práce ve Swartkrans a již v prvním týdnu prací zachytil ostatky homininů. Ve výzkumu jeskyně pak pokračoval až do listopadu roku 1949, kdy musely být práce pro vyčerpání finančních prostředků zastaveny. Získáno přitom bylo velké množství kostí zvířat i homininů. Kromě hojně zastoupeného druhu Paranthropus robustus objevil John T. Robinson v květnu 1949 i spodní čelist popsanou jako Telanthropus capensis. Později byl tento nález přesunut do druhu Homo erectus.
  Díky odkryvům v letech 1948-1949 byly odhaleny travertinové stěny jeskyně, takže se do Swartkrans krátce vrátili těžaři. Až roku 1951 byly paleontologické výzkumy obnoveny. V témže roce však zemřel Robert Broom, takže vedení prací převzal jeho spolupracovník John Talbot Robinson. V roce 1953 byla lokalita opět opuštěna, pokračovaly však práce v laboratořích muzea Transvaal (dnes Ditsong National Museum of Natural History) i vydávání početných publikací.
  V roce 1965 zahájil nové výzkumy Charles Kimberlin Brain a pokračoval v nich soustavně až do roku 1986. V roce 1968 pozemek s jeskyní zakoupila univerzita Witwatersrand, aby zajistila pokračování odkryvů. Až do roku 1972 byla většina úsilí věnována odklízení suti a kusů brekcie, vytěžené při získávání travertinu. Ačkoliv přitom bylo odhaleno množství kostí i kamenné nástroje, jejich datace a interpretace jsou problematické, neboť není jisté, odkud přesně pocházejí. Následujících sedm let bylo věnováno odstraňování novodobého nadloží, aby byl odhalen celý rozsah jeskyně. Poté byla roku 1979 nad částí jeskyně vypnuta kovová mříž, sestávající z pravidelných čtverců o straně 1 m. Ty rozdělily celý prostor na jednotlivé sektory, v nichž byly evidovány nálezy. Teprve v posledních sedmi letech výzkumu byly odkrývány původní, nenarušené uloženiny v nitru jeskyně. Mezi početnými nálezy (kosti paviánů, levhartů, šavlozubých koček, hyen, antilop) bylo odhaleno více než 100 vzorků druhu Paranthropus robustus. Charles K. Brain prováděl také významné geologické studie a vytvořil první nástin stratigrafie ve Swartkrans. Věnoval se i tafonomii a způsobu hromadění kostí v jeskyni.
  Novodobé výzkumné aktivity byly zahájeny v roce 2001 a trvají dosud. Roku 2005 byl pro tyto účely založen Swartkrans Paleoanthropological Research Project. Od roku 1999 je také s pomocí GIS zpracováván trojrozměrný model jeskyně, umožňující mimo jiné přesné zanesení každého nálezu.
  
  ## Geologie
  Do 80. let 20. století se ve výplni jeskyně rozeznávaly dvě části, Member I a Member II. Až rozsáhlé práce v letech 1979-1986 prokázaly přítomnost pěti jednotek (Member 1-5), přičemž Member 1 sestává ze dvou částí (starší „Lower Bank“ a mladší „Hanging Remnant“).
  Složitá stratigrafie ve Swartkrans je důsledkem opakovaného ukládání a následné eroze. Jednotlivé vrstvy na sebe nenavazují, mladší části vyplňují dutiny vzniklé ve starší výplni a některé uloženiny již chybí (erozí byly zcela odstraněny). Postupně také erodoval skalní masiv nad jeskyní, a tak téměř beze zbytku zmizel původní strop. Autoři výzkumu předpokládají, že usazování probíhalo v obdobích glaciálů, zatímco eroze spadá do doby interglaciálů.
  Základ jeskyně mohl vzniknout možná již v miocénu, poklesem spodní vody v pliocénu se pak dotvořila krasová jeskyně, zdobená krápníky. Souvislá vrstva sintru na stěnách značí, že jeskyně byla v té době plně nebo z větší části uzavřená. Kvůli chybějící vodě se však začaly rozšiřovat pukliny ve stropě.
  Zhruba před 1,7-1,8 miliony let se ve stropě v jihovýchodní části jeskyně otevřel svislý šachtovitý vstup. Tím se dovnitř začala dostávat zemina z okolního povrchu, která vytvořila násypový kužel v jihovýchodním rohu dutiny a ukládala se také dál směrem k západní stěně jeskyně, až téměř uzavřela vstupní šachtu. Vzniklý prostor vyplnila poměrně rychle, snad jen během 20 000 let. Po zpevnění rozpuštěným a znovu vysráženým vápencem tvoří brekcii „Lower Bank“.
  Další vstupní otvor, který se ve stropě vytvořil, umožnil stejným způsobem vznik vrstvy „Hanging Remnant“. Následovalo období eroze, během nějž se na rozhraní částí „Lower Bank“ a „Hanging Remnant“ vytvořil asi 6 m hluboký zářez (erodovaný materiál byl odnesen do hlubších částí jeskyně). Ten pak vyplnil materiál jednotky Member 2, který dovnitř propadal novou šachtou, vzniklou ve střední části jeskyně v důsledku zřícení části původního stropu. Zhruba ve stejné době se dovnitř dostávají sedimenty i úzkým otvorem v severozápadní části jeskyně (Member 2A).
  Nové období eroze vedlo k odstranění dalších částí starších uloženin, aby pak byly dutiny vyplněny jílovitým pískem s úlomky vápence a krápníků (Member 3). Ještě mladší dutiny vyplnily Member 4 v severovýchodním rohu a Member 5 při severozápadní stěně jeskyně.
  
  ## Datování
  I přes rozsáhlý a dlouhodobý výzkum má lokalita dosud nejisté datovaní. Odborníci se shodují v počtu jednotek, vyplňujících jeskyni, jejich odhadované stáří (především u Member 1-3) se ovšem může v jednotlivých studiích podstatným způsobem lišit. Důvodem je především nedostatek dobře datovatelných sedimentů, jakými jsou například východoafrické vrstvy sopečného popela, na něž lze snadno aplikovat radiometrické datovací metody. Ve Swartkrans se proto - podobně jako v ostatních jihoafrických jeskyních - stále nejčastěji uplatňuje především biostratigrafie, tedy datace na základě přítomnosti určitých živočišných druhů. Jejich výskyt je přitom srovnáván s dobře datovatelnými lokalitami východní Afriky. Teprve v posledních letech technický rozvoj umožnil uplatnění absolutních datovacích metod i v jižní Africe - využíván je paleomagnetismus, termoluminiscence nebo metoda uran-olovo.
  Spektrum nalézaných druhů zvířat ze Swartkrans nabízí tuto dataci:
  - Member 1 - stáří 1,7 - 1,8 milionu let
  - Member 2 - stáří 1,5 milionu let
  - Member 3 - stáří 1 milion let
  
  Charles K. Brain však předpokládá, že všechny tyto vrstvy vznikly nedlouho po sobě (v době asi před 1,5 - 1,7 milionu let) a že v případě Member 3 mohly být výsledky analýz zkresleny kvůli kontaminaci sedimentů mladšími ostatky.
  Nedávné radiometrické datování uloženin pomocí metody uran-olovo ukazuje následující výsledky:
  - Member 1 - stáří 2,3 - 1,8 milionu let
  - Member 2 - stáří 1,65 - 1,07 milionu let
  - Member 3 - stáří 1,3 - 0,62 milion let
  
  Část Member 4 patří podle nálezů kamenných artefaktů střednímu paleolitu a Member 5 je podle radiokarbonové metody stará zhruba 11 000 let.
  
  ## Nálezy
  Dlouhodobé systematické výzkumy lokality přinesly téměř 450 000 nálezů minulé fauny, mezi něž patří na 400 vzorků rodů Paranthropus a Homo (ostatky rodu Paranthropus výrazně početně převažují). Ostatky homininů představují většinou jednotlivé zuby a zajímavý je velký podíl nedospělých jedinců. Méně časté nálezy kostí trupu a končetin lze vzhledem k současnému výskytu paranthropů a lidí jen obtížně přiřadit konkrétnímu druhu.
  - Member 1 - nejbohatší sediment celé jeskyně (zejm. část „Hanging Remnant“) - zjištěny ostatky Paranthropus robustus (98 jedinců) i Homo (4 jedinci)[21]
  - Member 2 - zjištěny ostatky P. robustus (17 jedinců) i Homo (2 jedinci)[21]
  - Member 3 - zjištěny pouze ostatky P. robustus (9 jedinců), nikoliv Homo[21]
  
  Výzkumy bylo získáno také na 900 kusů kamenné industrie vyvinutého oldovanu a časného acheuléenu a dále 85 kostěných nástrojů, užívaných patrně ke kopání podzemních hlíz nebo k rozbíjení termitišť. Současný výskyt rodů Paranthropus a Homo však nedovolí s jistotou identifikovat jejich výrobce a uživatele.
  - Member 1 - část „Lower Bank“ obsahuje početné kamenné artefakty vyvinutého oldovanu i kostěné nástroje, v části „Hanging Remnant“ jsou však vzácné
  - Member 2 - obsahuje početné kamenné artefakty vyvinutého oldovanu a časného acheuléenu, ale i kostěné nástroje (podle chybějících odštěpků z výroby kamenných nástrojů lze usuzovat, že veškeré artefakty se nacházejí v druhotném uložení a byly do jeskyně spláchnuty, nejsou důsledkem přebývání homininů v jeskyni).[5]
  - Member 3 - obsahuje kamenné artefakty vyvinutého oldovanu i kostěné nástroje. Mnohem větší pozornost je ovšem věnována 27 spáleným kostem, představujícím jeden z nejstarších dokladů užití ohně. Jejich stav a rozmístění odpovídá záměrně udržovanému ohništi ve vstupní části jeskyně.[11] Současně jsou nacházeny zvířecí kosti s jasnými stopami po zářezech a důlcích, vytvořených kamennými nástroji, tedy doklady porcování masa či získávání morku z kostí.[21]
  - Member 4 - obsahuje artefakty středního paleolitu, dosud však nebyly důkladněji prozkoumány[4]
  
  
  ## Paleoekologie
  Bohaté nálezy zvířecích kostí umožňují dobře rekonstruovat charakter krajiny poblíž Swartkrans v období pliocénu a pleistocénu. Po srovnání ostatků ze všech částí výplně lze přírodní prostředí v okolí jeskyně považovat za poměrně stabilní, obdobné současnému stavu. Vysoký podíl trávu spásajících zvířat ukazuje na rozlehlé travnaté pláně, zaujímající většinu plochy.
  V nálezech zcela chybí stromové druhy, vyskytují se však zvířata konzumující plody či listy. To znamená, že otevřenou krajinu musely doplňovat ostrůvky stromů či keřů. Občasné nálezy vodních zvířat potvrzují přítomnost vodního zdroje. Proto se předpokládá, že potok Blaauwbank byl v pleistocénu vydatnějším vodním tokem, kolem nějž se soustředila bujnější vegetace lužních lesíků, rákosin a pobřežních mokřadů. Zde mohli najít potravu a úkryt buvoli, zástupci rodu Tragelaphus, bahnivci, hroši, vydry, promyky, ale i homininé.
  Již od počátku 20. století se badatelé rovněž zajímali o způsob hromadění zvířecích kostí v jihoafrických jeskyních. Raymond A. Dart na základě nálezů rozbitých paviáních lebek předpokládal že v dutinách nebo v blízkém okolí žili australopitékové, lovící paviány i jiná menší zvířata pomocí jednoduchých nástrojů ze zvířecích čelistí, dlouhých kostí či rohů (tzv. osteodontokeratická kultura).
  Charles K. Brain však v 60. - 70. letech 20. století důkladným studiem tafonomie, spektra nalézaných druhů zvěře a povrchového poškození kostí prokázal, že ostatky nahromadili spíše jiní masožravci, zatahující kořist (včetně homininů) do svých doupat. Za hlavní činitele jsou nejčastěji považování levharti, v menší míře hyeny a možná i šavlozubé kočky Dinofelis nebo Megantereon. Na lebce druhu Paranthropus robustus s katalogovým číslem SK 54 je dokonce patrné poškození ve formě dvou důlků, které přesně odpovídají vzdálenosti špičáků na spodní čelisti levharta. Vysoký podíl kostí paranthropů v rámci všech nálezů by dokonce mohl napovídat, že homininé byli pro tyto šelmy oblíbenou kořistí.
  Část kostí byla do jeskyně také stržena s okolní zeminou působením větru a vody, pozůstatky drobných obratlovců mohly nahromadit sovy a v případě mladších částí (Member 3-5) mohou za akumulací stát i první lidé.
  
title: Swartkrans
wikitext: [[Soubor:Cradle_of_Humankind_map.jpg|náhled|''Poloha Swartkrans na mapě jižní Afriky'']]
  '''Swartkrans''' (dříve Zwartkrans) je [[Kras|krasová jeskyně]], nacházející se v [[Jihoafrická republika|Jihoafrické republice]], severozápadně od [[Johannesburg]]u, na severním svahu údolí Blaauwbank. Představuje dosud nejbohatší zdroj ostatků [[Hominini|hominina]] druhu ''[[Paranthropus robustus]]''. Hojnost nálezů z ní již v první polovině [[20. století]] učinila jeden ze symbolů [[Fyzická antropologie|paleoantropologie]] jižní Afriky. Lokalitě a jejímu výzkumu byla věnována i samostatná [[monografie]].<ref name=":4">{{Citace monografie|příjmení=Brain|jméno=C. K|titul=Swartkrans: A Cave’s Chronicle of Early Man|vydání=1|vydavatel=Transvaal Museum|místo=Pretoria|rok=1993|počet stran=270|strany=|isbn=978-0907990147}}</ref> V září roku [[1992]] byla jeskyně prohlášena Národní památkou Jihoafrické republiky. Je součástí významné paleoantropologické oblasti zvané [[Kolébka lidstva]], patřící ke [[Světové dědictví|světovému dědictví]] [[UNESCO]].<ref>{{Citace elektronické monografie|příjmení=UNESCO World Heritage|jméno=|titul=whc.unesco.org|url=http://whc.unesco.org/en/list/915/|vydavatel=|datum přístupu=2016-03-04|jazyk=en}}</ref>
  
  Název jeskyně v překladu z [[Afrikánština|afrikánštiny]] znamená „černý svah“ a odkazuje na tmavé zbarvení hornin, způsobené silnou příměsí [[mangan]]u.<ref>{{Citace monografie|příjmení=Wood|jméno=B|titul=Wiley-Blackwell Encyclopedia of Human Evolution|vydání=1|vydavatel=John Wiley & Sons|místo=|rok=2011|počet stran=1264|strany=|isbn=978-1444342475}}</ref>
  [[Soubor:Cradle_of_Humankind_plan.jpg|náhled|''Poloha Swartkrans v rámci Kolébky lidstva'']]
  
  == Dějiny výzkumu ==
  První kosti odhalila těžba [[Vápenec|vápence]] již ve 30. letech [[20. století]]. Když pak v roce [[1948]] [[Kalifornská univerzita]] uspořádala expedici s cílem najít další ostatky [[Australopithecus|australopitéků]] v oblasti [[Transvaal]], přidal se k ní i Robert Broom, pracující tou dobou v nedalekém [[Sterkfontein]].<ref name=":0">{{Citace monografie|příjmení=Franklin|jméno=R|titul=The recognition, frequency, and taxonomic association of skeletal pathology from selected Plio-Pleistocene-aged sites from the Cradle of Humankind, Witwatersrand, South Africa. Disertační práce|vydání=1|vydavatel=University of the Witwatersrand|místo=Pretoria|rok=2011|počet stran=|strany=|isbn=}}</ref> V listopadu 1948 zahájil práce ve Swartkrans a již v prvním týdnu prací zachytil ostatky homininů. Ve výzkumu jeskyně pak pokračoval až do listopadu roku [[1949]], kdy musely být práce pro vyčerpání finančních prostředků zastaveny.<ref name=":0" /> Získáno přitom bylo velké množství kostí zvířat i homininů. Kromě hojně zastoupeného druhu ''Paranthropus robustus'' objevil John T. Robinson v květnu [[1949]] i spodní čelist popsanou jako ''Telanthropus capensis.'' Později byl tento nález přesunut do druhu ''[[Homo erectus]]''.<ref name=":1">{{Citace periodika|příjmení=Brain|jméno=C. K.|příjmení2=Watson|jméno2=V|titul=A guide to the Swartkrans early hominid cave site|periodikum=Annals of the Transvaal Museum|datum=|rok=1992|ročník=35|číslo=|strany=343–365|url=}}</ref>
  [[Soubor:Dr Robert Broom.jpg|náhled|''Robert Broom'']]
  Díky odkryvům v letech 1948-1949 byly odhaleny [[travertin]]ové stěny jeskyně, takže se do Swartkrans krátce vrátili těžaři. Až roku [[1951]] byly paleontologické výzkumy obnoveny. V témže roce však zemřel Robert Broom, takže vedení prací převzal jeho spolupracovník John Talbot Robinson. V roce [[1953]] byla lokalita opět opuštěna, pokračovaly však práce v laboratořích muzea Transvaal (dnes ''Ditsong National'' ''Museum of Natural History'') i vydávání početných publikací.<ref name=":1" />
  
  V roce [[1965]] zahájil nové výzkumy Charles Kimberlin Brain a pokračoval v nich soustavně až do roku [[1986]]. V roce [[1968]] pozemek s jeskyní zakoupila univerzita Witwatersrand, aby zajistila pokračování odkryvů. Až do roku [[1972]] byla většina úsilí věnována odklízení suti a kusů [[brekcie]], vytěžené při získávání travertinu. Ačkoliv přitom bylo odhaleno množství kostí i [[kamenné nástroje]], jejich datace a [[interpretace]] jsou problematické, neboť není jisté, odkud přesně pocházejí.<ref name=":1" /> Následujících sedm let bylo věnováno odstraňování novodobého [[Podloží|nadloží]], aby byl odhalen celý rozsah jeskyně. Poté byla roku [[1979]] nad částí jeskyně vypnuta kovová mříž, sestávající z pravidelných čtverců o straně 1 m. Ty rozdělily celý prostor na jednotlivé sektory, v nichž byly evidovány nálezy. Teprve v posledních sedmi letech výzkumu byly odkrývány původní, nenarušené [[Sediment|uloženiny]] v nitru jeskyně.<ref name=":1" /> Mezi početnými nálezy (kosti [[pavián]]ů, [[levhart]]ů, [[Šavlozubý tygr|šavlozubých koček]], [[Hyeny|hyen]], [[Antilopa|antilop]]) bylo odhaleno více než 100 vzorků druhu ''Paranthropus robustus''. Charles K. Brain prováděl také významné [[Geologie|geologické studie]] a vytvořil první nástin [[stratigrafie]] ve Swartkrans. Věnoval se i [[Tafonomie|tafonomii]] a způsobu hromadění kostí v jeskyni.<ref name=":2">{{Citace monografie|příjmení=Brain|jméno=C. K|titul=The hunters or the hunted? An introduction to African cave taphonomy|vydání=1|vydavatel=University of Chicago Press|místo=Chicago|rok=1983|počet stran=376|strany=|isbn=}}</ref>
  
  Novodobé výzkumné aktivity byly zahájeny v roce [[2001]] a trvají dosud. Roku [[2005]] byl pro tyto účely založen ''Swartkrans Paleoanthropological Research Project.''<ref name=":5">{{Citace periodika|příjmení=Pickering|jméno=T. R.|spoluautoři=HEATON, J. L., CLARKE, R. J., SUTTON, M. B., BRAIN, C. K., KUMAN, K.|titul=New hominid fossils from Member 1 of the Swartkrans formation, South Africa|periodikum=Journal of Human Evolution|datum=|rok=2012|ročník=62|číslo=|strany=618–628|url=}}</ref> Od roku [[1999]] je také s pomocí [[Geografický informační systém|GIS]] zpracováván [[3D|trojrozměrný]] model jeskyně, umožňující mimo jiné přesné zanesení každého nálezu.<ref name=":3">{{Citace periodika|příjmení=Nigro|jméno=J. D.|spoluautoři=UNGAR, P. S., DE RUITER, D. J., BERGER, L. R.|titul=Developing a Geographic Information System (GIS) for mapping and analyzing fossil deposits at Swartkrans, Gauteng Province, South Africa|periodikum=Journal of Archaeological Science|datum=|rok=2003|ročník=30|číslo=|strany=317–324|url=}}</ref>
  
  == Geologie ==
  Do 80. let [[20. století]] se ve výplni jeskyně rozeznávaly dvě části, Member I a Member II. Až rozsáhlé práce v letech [[1979]]-[[1986]] prokázaly přítomnost pěti jednotek (Member 1-5), přičemž Member 1 sestává ze dvou částí (starší „Lower Bank“ a mladší „Hanging Remnant“).<ref>{{Citace monografie|příjmení=Grine|jméno=F. E|titul=Evolutionary history of the ‘‘robust’’ Australopithecines|vydání=2|vydavatel=Aldine Transaction|místo=|rok=2007|počet stran=546|strany=|isbn=978-0202361376}}</ref>
  
  Složitá [[stratigrafie]] ve Swartkrans je důsledkem opakovaného ukládání a následné [[eroze]]. Jednotlivé vrstvy na sebe nenavazují, mladší části vyplňují dutiny vzniklé ve starší výplni a některé uloženiny již chybí (erozí byly zcela odstraněny). Postupně také erodoval skalní masiv nad jeskyní, a tak téměř beze zbytku zmizel původní strop.<ref name=":1" /> Autoři výzkumu předpokládají, že [[Sedimentace|usazování]] probíhalo v obdobích [[glaciál]]ů, zatímco eroze spadá do doby [[interglaciál]]ů.<ref name=":4" />
  [[Soubor:Swartkrans Cave formation.jpg|vlevo|náhled|335x335px|''Fáze vývoje současného stavu Swartkrans:''
  ''A - vápenec; B - voda; C - travertin; D - Member 1 „Lower Bank“; E - Member 1 „Hanging Remnant“; F - Member 2; G - Member 3; H - Member 2A''
  ]]
  Základ jeskyně mohl vzniknout možná již v [[miocén]]u, poklesem spodní vody v [[pliocén]]u se pak dotvořila krasová jeskyně, zdobená krápníky.<ref name=":1" /> Souvislá vrstva [[sintr]]u na stěnách značí, že jeskyně byla v té době plně nebo z větší části uzavřená. Kvůli chybějící vodě se však začaly rozšiřovat pukliny ve stropě.<ref name=":1" />
  
  Zhruba před 1,7-1,8 miliony let se ve stropě v jihovýchodní části jeskyně otevřel svislý šachtovitý vstup. Tím se dovnitř začala dostávat zemina z okolního povrchu, která vytvořila násypový kužel v jihovýchodním rohu dutiny a ukládala se také dál směrem k západní stěně jeskyně, až téměř uzavřela vstupní šachtu. Vzniklý prostor vyplnila poměrně rychle, snad jen během 20 000 let. Po zpevnění rozpuštěným a znovu vysráženým vápencem tvoří [[Brekcie|brekcii]] „Lower Bank“.<ref name=":6">{{Citace periodika|příjmení=Sutton|jméno=M. B.|spoluautoři=PICKERING, T. R., PICKERING, R., BRAIN, C. K., CLARKE, R. J., HEATON, J. L., KUMAN, K.|titul=Newly discovered fossil-and artifact-bearing deposits, uranium-series ages, and Plio-Pleistocene hominids at Swartkrans Cave, South Africa|periodikum=Journal of human evolution|datum=|rok=2009|ročník=57|číslo=|strany=688–696|url=}}</ref>
  
  Další vstupní otvor, který se ve stropě vytvořil, umožnil stejným způsobem vznik vrstvy „Hanging Remnant“. Následovalo období eroze, během nějž se na rozhraní částí „Lower Bank“ a „Hanging Remnant“ vytvořil asi 6 m hluboký zářez (erodovaný materiál byl odnesen do hlubších částí jeskyně). Ten pak vyplnil materiál jednotky Member 2, který dovnitř propadal novou šachtou, vzniklou ve střední části jeskyně v důsledku zřícení části původního stropu. Zhruba ve stejné době se dovnitř dostávají sedimenty i úzkým otvorem v severozápadní části jeskyně (Member 2A).<ref name=":4" />
  
  Nové období eroze vedlo k odstranění dalších částí starších uloženin, aby pak byly dutiny vyplněny jílovitým pískem s úlomky vápence a krápníků (Member 3). Ještě mladší dutiny vyplnily Member 4 v severovýchodním rohu a Member 5 při severozápadní stěně jeskyně.<ref name=":4" />
  
  == Datování ==
  [[Soubor:Swartrans Cave plan.jpg|náhled|''Plán jeskyně Swartkrans s vyznačením čtvercové sítě z roku 1979.'']]
  I přes rozsáhlý a dlouhodobý výzkum má lokalita dosud nejisté datovaní. Odborníci se shodují v počtu jednotek, vyplňujících jeskyni, jejich odhadované stáří (především u Member 1-3) se ovšem může v jednotlivých studiích podstatným způsobem lišit.<ref name=":7">{{Citace periodika|příjmení=Curnoe|jméno=D.|spoluautoři=GRUN, R., TAILOR, L. T., THACKERAY, F.|titul=Direct ESR dating of a Pliocene hominin from Swartkrans|periodikum=Journal of Human Evolution|datum=|rok=2001|ročník=40|číslo=|strany=379–391|url=}}</ref> Důvodem je především nedostatek dobře datovatelných [[sediment]]ů, jakými jsou například východoafrické vrstvy [[Sopečný popel|sopečného popela]], na něž lze snadno aplikovat [[Radioaktivní datování|radiometrické datovací metody]]. Ve Swartkrans se proto - podobně jako v ostatních jihoafrických jeskyních - stále nejčastěji uplatňuje především [[biostratigrafie]], tedy datace na základě přítomnosti určitých živočišných druhů. Jejich výskyt je přitom srovnáván s dobře datovatelnými lokalitami [[Východní Afrika|východní Afriky]].<ref>{{Citace periodika|příjmení=Boaz|jméno=N. T|titul=Paleoecology of early Hominidae in Africa|periodikum=Kroeber Anthropological Society Papers|datum=|rok=1977|ročník=50|číslo=|strany=37–62|url=}}</ref> Teprve v posledních letech technický rozvoj umožnil uplatnění [[Absolutní chronologie|absolutních datovacích metod]] i v jižní Africe - využíván je [[paleomagnetismus]],<ref>{{Citace periodika|příjmení=Thackeray|jméno=J. F.|příjmení2=Kirschvink|jméno2=J. L.|příjmení3=Raub|jméno3=T. D|titul=Palaeomagnetic analysis of calcified deposits from the Plio-Pleistocene hominid site of Kromdraai, South Africa|periodikum=South African Journal of Science|datum=|rok=2002|ročník=98|číslo=|strany=537–540|url=}}</ref> [[termoluminiscence]]<ref>{{Citace sborníku|příjmení=Vogel|jméno=J. C|titul=Further attempts at dating the Taung tufas|příjmení sestavitele=Tobias|jméno sestavitele=P. V|sborník=Ancestors: The Hard Evidence|vydavatel=|strany=189–194|rok vydání=1985}}</ref> nebo metoda uran-olovo.<ref>{{Citace periodika|příjmení=Herries|jméno=A. I. R.|příjmení2=Curnoe|jméno2=D.|příjmení3=Adams|jméno3=J. W|titul=A multi-disciplinary seriation of early Homo and Paranthropus bearing palaeocaves in southern Africa|periodikum=Quaternary International|datum=|rok=2009|ročník=202|číslo=|strany=14–3 28|url=}}</ref>
  
  Spektrum nalézaných druhů zvířat ze Swartkrans nabízí tuto dataci:<ref name=":6" />
  * '''Member 1''' - stáří 1,7 - 1,8 milionu let
  * '''Member 2''' - stáří 1,5 milionu let
  * '''Member 3''' - stáří 1 milion let
  Charles K. Brain však předpokládá, že všechny tyto vrstvy vznikly nedlouho po sobě (v době asi před 1,5 - 1,7 milionu let) a že v případě Member 3 mohly být výsledky analýz zkresleny kvůli [[Intruze (archeologie)|kontaminaci]] sedimentů mladšími ostatky.<ref>{{Citace periodika|příjmení=De Ruiter|jméno=D. J|titul=A revised faunal list for the Australopithecine-bearing Members of Swartkrans|periodikum=Annals of the Transvaal Museum|datum=|rok=2003|ročník=40|číslo=|strany=29–41|url=}}</ref>
  
  Nedávné [[Radioaktivní datování|radiometrické datování]] uloženin pomocí [[Metoda uran-olovo|metody uran-olovo]] ukazuje následující výsledky:<ref>{{Citace periodika|příjmení=Balter|jméno=V.|spoluautoři=BLICHERT-TOFT, J., BRAGA, J., TELOUK, P., THACKERAY, F., ALBAREDE, F.|titul=U–Pb dating of fossil enamel from the Swartkrans Pleistocene hominid site, South Africa|periodikum=Earth and Planetary Science Letters|datum=|rok=2008|ročník=267|číslo=|strany=236–246|url=}}</ref><ref>{{Citace periodika|příjmení=Pickering|jméno=R.|spoluautoři=KRAMERS, J.D.; HANCOX, P. J.; DE RUITER, D. J.; WOODHEAD, J. D.|titul=Synchronous flowstone development links early hominin bearing cave deposits in South Africa|periodikum=Earth and Planetary Science Letters|datum=|rok=2013|ročník=306|číslo=|strany=23–32|url=}}</ref>
  * '''Member 1''' - stáří 2,3&nbsp;- 1,8 milionu let
  * '''Member 2''' - stáří 1,65&nbsp;-&nbsp;1,07 milionu let
  * '''Member 3''' - stáří 1,3&nbsp;-&nbsp;0,62 milion let
  Část '''Member 4''' patří podle nálezů kamenných [[Artefakt (archeologie)|artefaktů]] [[Střední paleolit|střednímu paleolitu]] a '''Member 5''' je podle [[Radiokarbonová metoda datování|radiokarbonové metody]] stará zhruba 11 000 let.<ref>{{Citace periodika|příjmení=Brain|jméno=C. K.|spoluautoři=CHURCHER, C. S., CLARK, J. D., GRINE, F. E., SHIPMAN, P., SUSMAN, R. L., TURNER, A., WATSON, V.|titul=New evidence of early hominids, their culture and environment from the Swartkrans cave. South Africa|periodikum=South African Journal of Science|datum=|rok=1988|ročník=84|číslo=|strany=828–835|url=https://archive.org/details/sim_south-african-journal-of-science_1988-10_84_10/page/828}}</ref>
  
  == Nálezy ==
  [[Soubor:Paranthropus robustus top (University of Zurich).JPG|náhled|''Lebka druhu Paranthropus robustus (SK 48)'']]
  Dlouhodobé systematické výzkumy lokality přinesly téměř 450 000 nálezů minulé fauny, mezi něž patří na 400 vzorků rodů ''Paranthropus'' a ''Homo'' (ostatky rodu ''Paranthropus'' výrazně početně převažují). Ostatky homininů představují většinou jednotlivé zuby<ref>{{Citace periodika|příjmení=Constantino|jméno=P.|příjmení2=Wood|jméno2=B. A|titul=Paranthropus paleobiology|periodikum=Miscelánea en homenaje a Emiliano Aguirre|datum=|rok=2004|ročník=3|číslo=|strany=136–151|url=}}</ref> a zajímavý je velký podíl nedospělých jedinců.<ref name="Conroy" /> Méně časté nálezy kostí trupu a končetin lze vzhledem k současnému výskytu paranthropů a lidí jen obtížně přiřadit konkrétnímu druhu.<ref name="Conroy" />
  * '''Member 1''' - nejbohatší sediment celé jeskyně (zejm. část „Hanging Remnant“) - zjištěny ostatky ''[[Paranthropus robustus]]'' (98 jedinců) i ''Homo'' (4 jedinci)<ref name="Conroy" />
  * '''Member 2''' - zjištěny ostatky ''[[Paranthropus robustus|P. robustus]]'' (17 jedinců) i ''Homo'' (2 jedinci)<ref name="Conroy" />
  * '''Member 3''' - zjištěny pouze ostatky ''[[Paranthropus robustus|P. robustus]]'' (9 jedinců), nikoliv ''Homo''<ref name="Conroy" />
  Výzkumy bylo získáno také na 900 kusů kamenné [[industrie]] vyvinutého [[oldovan]]u a časného [[acheuléen]]u a dále 85 kostěných nástrojů, užívaných patrně ke kopání podzemních [[Hlíza|hlíz]] nebo k rozbíjení [[termiti]]šť.<ref name=":3" /> Současný výskyt rodů ''Paranthropus'' a ''Homo'' však nedovolí s jistotou identifikovat jejich výrobce a uživatele.<ref name=":5" />
  * '''Member 1''' - část „Lower Bank“ obsahuje početné kamenné artefakty vyvinutého oldovanu i kostěné nástroje, v části „Hanging Remnant“ jsou však vzácné
  * '''Member 2''' - obsahuje početné kamenné artefakty vyvinutého oldovanu a časného acheuléenu, ale i kostěné nástroje (podle chybějících odštěpků z výroby kamenných nástrojů lze usuzovat, že veškeré [[Artefakt (archeologie)|artefakty]] se nacházejí v druhotném uložení a byly do jeskyně spláchnuty, nejsou důsledkem přebývání homininů v jeskyni).<ref name=":1" />
  * '''Member 3''' - obsahuje kamenné artefakty vyvinutého oldovanu i kostěné nástroje. Mnohem větší pozornost je ovšem věnována 27 spáleným kostem, představujícím jeden z nejstarších dokladů užití [[Oheň|ohně]]. Jejich stav a rozmístění odpovídá záměrně udržovanému ohništi ve vstupní části jeskyně.<ref name=":7" /> Současně jsou nacházeny zvířecí kosti s jasnými stopami po zářezech a důlcích, vytvořených kamennými nástroji, tedy doklady porcování masa či získávání [[Kostní dřeň|morku]] z kostí.<ref name="Conroy" />
  * '''Member 4''' - obsahuje artefakty středního paleolitu, dosud však nebyly důkladněji prozkoumány<ref name=":0" />
  
  == Paleoekologie ==
  [[Soubor:Cradle of Humankind landscape (4258449669).jpg|vlevo|náhled|283x283px|''Současná krajina v okolí Swartkrans'']]
  Bohaté nálezy zvířecích kostí umožňují dobře rekonstruovat charakter krajiny poblíž Swartkrans v období pliocénu a pleistocénu. Po srovnání ostatků ze všech částí výplně lze přírodní prostředí v okolí jeskyně považovat za poměrně stabilní, obdobné současnému stavu. Vysoký podíl trávu spásajících zvířat ukazuje na rozlehlé travnaté pláně, zaujímající většinu plochy.<ref name="Conroy">{{Citace monografie|příjmení=Conroy|jméno=G. C|titul=Reconstructing human origins|url=https://archive.org/details/reconstructinghu0000conr|vydavatel=W. W. Norton & company|místo=New York|rok=1997|počet stran=547}}</ref>
  
  V nálezech zcela chybí stromové druhy, vyskytují se však zvířata konzumující plody či listy. To znamená, že otevřenou krajinu musely doplňovat ostrůvky stromů či keřů. Občasné nálezy vodních zvířat potvrzují přítomnost vodního zdroje. Proto se předpokládá, že potok Blaauwbank byl v [[pleistocén]]u vydatnějším vodním tokem, kolem nějž se soustředila bujnější [[vegetace]] [[Lužní les|lužních lesíků]], [[rákos]]in a pobřežních [[mokřad]]ů.<ref name="Reed">{{citace periodika|příjmení=Reed|jméno=K. E|titul=Early hominid evolution and ecological change through the African Plio-Pleistocene|periodikum=Journal of Human Evolution|rok=1997|ročník=32|strany=289–322}}</ref> Zde mohli najít potravu a úkryt [[Buvol africký|buvoli]], zástupci rodu ''[[Tragelaphus]]'', [[bahnivci]], [[Hroch obojživelný|hroši]], [[Vydra africká|vydry]], [[Promykovití|promyky]], ale i [[Hominini|homininé]].<ref name="Behren2" />
  
  Již od počátku 20. století se badatelé rovněž zajímali o způsob hromadění zvířecích kostí v jihoafrických jeskyních. Raymond A. Dart na základě nálezů rozbitých paviáních lebek předpokládal že v dutinách nebo v blízkém okolí žili australopitékové, lovící paviány i jiná menší zvířata pomocí jednoduchých nástrojů ze zvířecích čelistí, dlouhých kostí či rohů (tzv. [[osteodontokeratická kultura]]).<ref name=":3" />
  [[Soubor:Sterkfontein Caves 65.jpg|náhled|''Lebka SK 54 s otisky levhartích špičáků'']]
  Charles K. Brain však v 60. - 70. letech [[20. století]] důkladným studiem [[tafonomie]], spektra nalézaných druhů zvěře a povrchového poškození kostí prokázal, že ostatky nahromadili spíše jiní [[Masožravec|masožravci]], zatahující kořist (včetně homininů) do svých doupat.<ref name=":2" /> Za hlavní činitele jsou nejčastěji považování [[levhart]]i, v menší míře [[hyeny]] a možná i [[Šavlozubý tygr|šavlozubé kočky]] ''[[Dinofelis]]'' nebo ''[[Megantereon]].''<ref>{{Citace periodika|příjmení=Pickering|jméno=T. R.|spoluautoři=DOMINGUEZ-RODRIGO, M., EGELAND, C., BRAIN, C. K.|titul=Beyond leopards: tooth marks and the contribution of multiple carnivore taxa to the accumulation of the Swartkrans member 3 fossil assemblage|periodikum=Journal of Human Evolution|datum=|rok=2004|ročník=46|číslo=|strany=595–604|url=}}</ref> Na lebce druhu ''Paranthropus robustus'' s katalogovým číslem SK 54 je dokonce patrné poškození ve formě dvou důlků, které přesně odpovídají vzdálenosti [[Špičák (zub)|špičáků]] na spodní čelisti levharta.<ref name=":02">{{Citace periodika|příjmení=Lee-Thorp|jméno=J. A.|příjmení2=Thackeray|jméno2=J. F.|příjmení3=van der Merwe|jméno3=N. J|titul=The hunters and the hunted revisited|periodikum=Journal of Human Evolution|datum=|rok=2000|ročník=39|číslo=|strany=565–576|url=}}</ref> Vysoký podíl kostí paranthropů v rámci všech nálezů by dokonce mohl napovídat, že homininé byli pro tyto šelmy oblíbenou kořistí.<ref>{{Citace sborníku|příjmení=Klein|jméno=R. G|titul=The causes of “robust” australopithecine extinction|příjmení sestavitele=Grine|jméno sestavitele=F. E|sborník=Evolutionary History of the “Robust” Australopithecines|vydavatel=Aldine transactions|strany=499–505|rok vydání=2007}}</ref>
  
  Část kostí byla do jeskyně také stržena s okolní zeminou působením větru a vody, pozůstatky drobných [[Obratlovci|obratlovců]] mohly nahromadit sovy a v případě mladších částí (Member 3-5) mohou za akumulací stát i první lidé.<ref name="Behren2">{{Citace sborníku|příjmení=Watson|jméno=V|titul=Composition of the Swartkrans bone accumulation in terms of skeletal parts and animals represented|příjmení sestavitele=Brain|jméno sestavitele=C. K|sborník=Swartkrans: a cave’s chronicle of early Man|vydavatel=Transvaal Museum|místo=Pretoria|strany=35–74|rok vydání=1993}}</ref>
  
  == Odkazy ==
  
  === Reference ===
  <references />
  
  === Související články ===
  * [[Evoluce člověka]]
  * [[Kolébka lidstva]]
  * [[Paranthropus robustus]]
  
  === Externí odkazy ===
  * {{Commonscat}}
  
  {{Autoritní data}}
  
  [[Kategorie:Paleoantropologické lokality]]
  [[Kategorie:Dějiny Jihoafrické republiky]]
  [[Kategorie:Gauteng]]
  [[Kategorie:Světové dědictví (Jihoafrická republika)]]
  [[Kategorie:Archeologické lokality v Jihoafrické republice]]
infoboxes: []