text: # Heavy metal
  Heavy metal (zkráceně rovněž „metal“) je druh hudby, který se jako vymezený hudební styl objevil na přelomu 60. let a 70. let ve Velké Británii a Spojených státech. Kořeny má v hardrockových skupinách, které kombinováním blues a rocku vytvořily nový hudební styl, charakteristický používáním elektrických kytar a bicích, a také hlasitým a zkresleným zvukem. Podle serveru All Music Guide „Ze všech nespočetných forem rock and rollu je heavy metal nejextrémnější, ať už z hlediska hlasitosti, mužnosti nebo teatrálnosti. Existuje množství variací heavy metalu, ale všechny se opírají o zkreslený zvuk kytar a kytarové motivy, zvané riffy. K tomu mírně kovově znějící baskytara a úderné tempo bicích.“
  Pojem heavy metal lze chápat v několika významech:
  1. v užším smyslu představuje tradiční heavy metal, který se od hard rocku odlišuje eliminováním bluesového vlivu;
  2. v širším smyslu představuje heavy metal (čili zkráceně metal) celý hudební žánr, včetně všech jeho odnoží; tento článek pojem heavy metal používá v tomto, širším smyslu.
  
  
  ## Hlavní průkopníci a kapely
  Průkopníci heavy metalu jako Black Sabbath, Led Zeppelin a Deep Purple si vybudovali rozsáhlou posluchačskou základnu, a to i navzdory nepřízni kritiky, jako se to už v historii žánru nezřídka stává. V polovině 70. let britská kapela Judas Priest pomohla vytříbit žánr pominutím většiny bluesových prvků. Kapely Nové vlny britského heavy metalu, např. Iron Maiden a Motörhead, držíce se téhle cesty, vnesly do žánru rebelii punk rocku a zvýšily rychlost hry. V 80. létech se staly typickými představiteli heavymetalu Helloween, Accept a Manowar. Již od svých počátků měl heavy metal velkou základnou fanoušků, kteří jsou známí jako metalisti, metaláci či metláci.
  V polovině 80. let se dostaly do popředí kapely jako Mötley Crüe, které náležely do popem ovlivněného žánru nazývaného glam metal. V undergroundu se vytvořily nové, agresivnější styly: thrash metal přinesly do hlavního proudu kapely typu Metallica, Slayer, Megadeth a Anthrax, zatímco ostatní styly, jako death metal a black metal, zůstaly i nadále záležitostí uměleckého podzemí. Od poloviny 90. let získávají ohlas nové styly jako nu metal (maje prvky funku a hip hopu) a metalcore (slévají se v něm extrémní metal a hardcore punk). Tyto nové styly posunuly hranice žánru.
  
  ## Charakteristické znaky
  Jon Parels, kritik časopisu The New York Times píše: „v spletitém světe populární hudby je heavy metal hlavní odnoží hard rocku – méně synkopickou, méně bluesovou, více nakloněnou showmanství a hrubé síle.“ V žádné metalové kapele by neměl chybět kytarista, baskytarista, bubeník a zpěvák, který může být zároveň taky instrumentalista. Někdy se využívají i klávesové nástroje, Nejdůležitější je však zkreslený kytarový zvuk. Mezi prvními metalovými uskupeními byly oblíbené Hammondovy varhany a občas taky mellotron. Tyto nástroje v 80. letech nahradily syntezátory. V dnešní době se syntezátory používají v stylech jako progresivní metal, power metal a symfonický metal, ale uplatnění naleznou i v jiných metalových subžánrech. Některé nu metalové skupiny s oblibou používají prvky hip hopu: scratch a různé zvukové efekty.
  
  ### Kytary
  Zesilovači zvýrazněná akustická síla elektrické kytary měla v dějinách žánru podstatnou roli. U hry na kytaru se často užívá tzv. overdrive pedálu společně s využitím zkreslení samotného elektronkového zesilovače, čím se vytvoří hutný, mocný, „těžký“ zvuk. Na počátku 70. let některé populární skupiny začaly hrávat s dvěma kytaristy. U metalových kapel to bylo velmi časté. Přední místo mezi „dvoukytarovými“ spolky zastávaly např. britští Judas Priest, Saxon a Iron Maiden, u kterých si kytaristé dělí funkce sólové a rytmické kytary, ale také němečtí Scorpions, Accept a mnozí další. Ústřední složkou heavy metalu je kytarové sólo, forma kadence; složitá sóla a riffy jsou neoddělitelnou součástí heavy metalu. Mezi jedny z pokročilých a hojně využívaných sólových technik patří například sweep-picking (struny jsou rozeznívány smýkáním trsátka po strunách bez častého střídání směru, přičemž zbytek zvuku je tvořen převážně druhou rukou – viz také arpeggio) nebo tapping (ťukání prsty do strun nad hmatníkem).
  
  ### Vokál
  Vedoucí úloha kytary v heavy metalu se obvykle dostává do konfliktu s tradičním postavením „frontmana“ respektive s rolí vokalisty jako lídra kapely, čím vzniká mezi nimi napětí, které má za následek „přátelské soupeření“. V heavy metalu se od zpěvu vyžaduje, aby se nedostával do popředí před celkový sound kapely. Poněvadž metalové kořeny sahají ke kultuře hippies, vyžaduje se, aby se u zpěvu „city dávaly jasně najevo“, čím se dosahuje autenticita projevu. Kritik Simon Frith tvrdí, že „tón hlasu“ metalového zpěváka má přednost před obsahem textu. Tento postřeh však zároveň vypovídá o častém nebezpečí úpadku metalové tvorby do klišé.
  V metalové hudbě se využívá široká škála zpěvu; operní vokály Roba Halforda z Judas Priest a Bruce Dickinsona z Iron Maiden, chraplavé hlasy Lemmyho z Motörhead a Jamese Hetfielda z Metallicy, přímočaré vřískavé a bručící vokály Tomase Lindberga z At the Gates, ďábelské vokály blackmetalových zpěváků jako například Attily Csihara z kapely Mayhem, či Nocturna Culta ze skupiny Darkthrone atd.
  
  ### Baskytary
  Role baskytary je další složkou metalového zvuku; souhra baskytary a sólové kytary je důležitým prvkem. Basová kytara umožňuje hrát v tónech, které vytvářejí charakteristický „těžký“ zvuk. Metalové basové linky se hodně různí v komplexnosti, od „pedálového tónu“ (na různé akordy se používá pouze jeden tón) jako základu, až po zdvojené komplexní riffy a tzv. „lick“ (krátká fráze během sóla), společně se sólovou nebo rytmickou kytarou. V některých kapelách má basa výraznější postavení. Obvykle však spíše jen zhutňuje zvuk kytar. Metaloví basisté někdy upřednostňují trsátka před prsty, tím se jejich zvuk stává ostřejším.
  V některých stylech, jako např. v thrash nebo death metalu, se používá zkreslení basy pomocí overdrive pedálu, který dodává tónu baskytary hutnější a více komprimovaný zvuk. Numetaloví a deathmetaloví basisti mnohdy používají pěti- nebo šestistrunnou baskytaru s rozšířeným zvukovým rozsahem. Oproti tomu v řadě blackmetalových kapel je baskytara velmi nevýrazná (až nepodstatná), někdy dokonce úplně chybí (např. na prvních nahrávkách tuzemské legendy black metalu, brněnských Root).
  
  ### Bicí
  Podstata metalového bubnování spočívá ve vytvoření hlasitého bušení využitím trojitého efektu rychlosti, energie a preciznosti. Metalové bubnování vyžaduje mimořádnou dávku trpělivosti, a hráči si musí vypěstovat pozoruhodnou schopnost rychlosti, koordinace a obratnosti, aby dokázali zahrát někdy komplikované skladby. Jednou z charakteristických technik bubnování je tzv. „cymbal choke“, která spočívá v utlumení činelů rukou. Heavymetalová souprava bicích je obvykle omnoho větší než tomu bývá v jiných rockových stylech. Vedle obvyklých bicích instrumentů v soupravě (tom-tom, basový buben, malý buben, hi-hat činel, činely crash a ride) se používají rovněž dvoupedálové bicí, přídavné tom-tomy a množství přídavných činelů (splash činely a extra crash činely) a mnohé jiné nástroje, např. kravské zvonce.
  
  ### Zvuk
  Neodmyslitelnou součástí živých vystoupení je silný hluk – „zvukový masakr“, jak jej charakterizuje Deena Weinstein. Jeffrey Arnett se ve své knize Metalheads o heavy metalu zmiňuje jako o „smyslovém ekvivalentu války.“ Kráčejíce ve stopách Jimiho Hendrixe a The Who, průkopníci heavy metalu jako např. Blue Cheer zavedli nové standardy ohledně hlasitosti. Jak praví Dickie Peterson z Blue Cheer: „Věděli jsme pouze to, že chceme intenzivnější muziku.“ Paul Sutcliffe píše o koncertu Motörhead roku 1977 takto: „především neúměrná hlasitost se počítá na vrub kapely, když se bavíme o jejich vlivu.“ To samé tvrdí taky Weinstein, když říká, že melodie je ústředním prvkem populární hudby, house se zaměřuje na rytmiku, a heavy metalu trůní energický zvuk, barva hlasu a hlasitost. Říká, že hluk má za úkol „vtáhnout posluchače do zvuku“ a poskytnout „injekci mladistvé živosti“. Soustředění na hlučnost se vysmívá rockový pseudo-dokument Hraje skupina Spinal Tap, v němž jistý kytarista tvrdí, že má aparaturu nastavenou „až na jedenáct“.
  
  ### Hudební jazyk
  
  #### Rytmus a tempo
  Heavy metal je typický energickým tempem a razantností. Strohé, prudké a izolované rytmické části se spojují do rytmických frází s osobitou, často trhavou strukturou. Tyto fráze slouží za základ rytmických průvodů a melodických figur zvaných riffy, které mají za následek „chytlavost“ písní. V heavymetalových písních se používají delší rytmické figury, jako např. celá nota, anebo čtvrťová nota s tečkou nebo delší akordy v pomalých „power baladách“.
  Tempo v raném heavy metalu mělo sklon k pomalosti až těžkopádnosti. Nicméně koncem 70. let začaly být živou součástí žánru rozmanitá tempa. Metalová tempa první dekády 21. století se pohybují v rozmezí od pomalých baladických temp (čtvrtinová nota = 60 úderů za minutu) až po extrémně rychlá tempa, tzv. „blast beaty“ (čtvrtinová nota = 350 úderů za minutu).
  
  #### Harmonie
  Množství heavymetalových skladeb charakterizují krátké dvounotové nebo třínotové akordy (převážně barré hmaty). Tyto akordy bývají obvykle přednášené pomocí staccatového útoku vytvořeného použitím kytarové techniky zvané „palm muting“.
  Typickým výrazovým prostředkem heavy metalu jsou „power akordy“, neboli „silové akordy“. Z technického hlediska je „silový akord“ poměrně jednoduchý: jedná se o souzvuk dvou tónů, základního tónu a kvinty. Souzvuk kvinty se velice často ještě doplňuje o oktávu, aby se tak dosáhlo plnějšího zvuku. Dalším znakem je jejich jednoznačná harmonická průzračnost a čitelnost – a to také u zkresleného tónu.
  Dvojhmaty se většinou hrají tak, že ukazováček vždy drží určitý pražec a prsteník zároveň mačká na tenčí struně o dva pražce vyšší tón. Dvojhmaty jsou výhodné tím, že prstoklad je vždy stejný, ale můžeme ho posunovat kdekoliv po hmatníku. Přidáním dalšího prstu se získá méně používaný trojhmat.
  
  #### Typické harmonické vztahy
  Heavy metal se zakládá na riffech. Riffy se většinou tvoří pomocí tří základních harmonických složek: modální harmonie, tritón plus chromatismus, a pedálový tón.
  
  ##### Modální harmonie
  V tradičním heavy metalu se nejednou využívají modální stupnice, především aiolský a frygický modus. To znamená, že žánr využívá modální akordové progrese jako je např. aiolská progrese I-VI-VII, I-VII-(VI) případně I-VI-IV-VII, nebo také frygické progrese, které zahrnují vztahy mezi I a ♭II (například I-♭II-I, I-♭II-III, anebo I-♭II-VII).
  Příklady využití aiolského módu:
  - Judas Priest – Breaking the Law (hlavní riff I-VI-VII)
  - Iron Maiden – Hallowed Be Thy Name (hlavní riff I-VI-VII)
  - Accept – Princess of the Dawn (hlavní riff I-VI-VII)
  
  Příklady využití frygického módu:
  - Mercyful Fate – Gypsy (hlavní riff I-♭II-I-VI-V)
  - Megadeth – Symphony of Destruction (hlavní riff ♭II-I)
  - Sodom – Remember the Fallen (intro + hlavní riff, na konci kterého se uplatňuje frygická kadence: I-♭II-III)
  
  
  ##### Tritón a chromatika
  Tritón a chromatika se v heavy metalu používají v množství akordových progresí. Tritón, neboli zvětšená kvarta, je hudební interval obsahující tři celé tóny, nebyl v středověkém, přísně harmonickém stylu povolený. To vedlo mnichy k tomu, aby jej přezdívali diabolus in musica. Podobně jako ve středověku, rovněž v moderní západní kultuře se tritón chápe jako něco „ďábelského“. V heavy metalu má tritón nezastupitelné místo při kytarových sólech a riffech – příkladem je začátek písně „Black Sabbath“.
  
  ##### Pedálový tón
  V heavy metalu se jako harmonický základ hodně využívá pedálový tón. Jedná se o hluboký permanentní tón, během kterého se vyskytuje alespoň jeden cizí (čili disharmonický) souzvuk. Heavymetalové riffy se zpravidla zakládají na nepřetržitém opakování tónu, který se hraje na nejhrubších (čili nejnižších) strunách basové nebo rytmické kytary – obvykle se jedná o struny E, A nebo D. Jinými slovy, jednoduchý basový tón—nejčastěji nízké tóny E nebo A—se soustavně opakuje, a mezitím se postupně hrají různé akordy, včetně akordů, které obvykle nezahrnují onen basový tón, čímž se vytváří zdání napětí. Příkladem je úvodní riff písně „You've Got Another Thing Comin'” od Judas Priest, kde jedna kytara hraje pedálový tón F#, a druhá kytara hraje akordy.
  
  #### Vlivklasické hudby
  Podle Roberta Walsere, vedle blues a R&B, „heavy metal ovlivňují ve velké míře už od počátků žánru různé hudební styly známé pod společným názvem „klasická hudba‘“. Tvrdí, že mezi nejlepší metalové hráče patří kytaristé, kteří se věnovali rovněž studiu klasické (vážné) hudby. Osvojením a adaptováním předloh z klasické hudby položili základ novému druhu kytarové virtuozity a změnám v harmonickém a melodickém jazyce heavy metalu.
  Většina hudebních prvků, které si osvojili heavymetaloví muzikanti, má původ v baroku, klasicismu a romantismu. Ritchie Blackmore, kytarista z Deep Purple a Rainbow, a Uli Jon Roth, kytarista ze Scorpions, už počátkem 70. let experimentovali s hudebními figurami vypůjčenými z klasické hudby. Během 80. let se kytaristé Randy Rhoads a Yngwie Malmsteen nechali inspirovat barokními a později taktéž klasicistickými hudebními formami, načež se stali vzorem pro neoklasicistické metalové hráče, ke kterým patří například Michael Romeo, Michael Angelo Batio, a Tony MacAlpine.
  I když množství metalových muzikantů tvrdí, že se nechali inspirovat skladateli klasické hudby, heavy metal na ni přímo nenavazuje. Klasická a tvrdá hudba vznikly na základě odlišných kulturních tradicí a zkušeností: klasická hudba navazuje na tradici umělecké hudby, zatímco metal na tradici populární hudby. Muzikologové Nicolas Cook a Nicola Dibben k tomu poznamenávají, že „analýza populární hudby často ukáže vliv ‚uměleckých tradic‘. Příkladem je Walserovo spojení heavy metalu s filozofií a dokonce i s vnějšími projevy romantismu 19. století. Bylo by, ale, mylné tvrdit, že blues, rock, heavy metal, rap či taneční hudba se přímo odvíjejí od ‚umělecké hudby.‘“ Výpůjčky heavy metalu z klasické hudby se týkají zejména motivů, melodií a stupnic, a ne komplikovaných složek, jako jsou kontrapunkt, vícehlas nebo klasická strukturální schémata. Heavymetalové kapely, včetně progresivních a neoklasických kapel, se obyčejně nesnaží dodržovat kompoziční a estetické požadavky klasické hudby.
  
  ### Motivy textů
  Heavy metal, podobně jako blues, v němž má kořeny, obsahuje často sexuální podtón – počínaje podmanivými nahrávkami Led Zeppelin a konče současnou numetalovou tvorbou, které nejsou cizí otevřené sexuální narážky. S rostoucí oblibou thrash metalu v 80. letech se stále větší množství metalových písní začalo zabývat politikou a sociálními otázkami (System of a Down). Romantika a baladičnost patří mezi obvyklé motivy gothic a doom metalu, a stejně tak nu metalu, který se navíc zabývá problémy dospívající mládeže. Některé styly, např. melodický death metal, progresivní metal, a black metal, oblibují filozofickou tematiku, zatím co textová stránka extrémnějších odnoží death metalu a grindcoru se skládá výlučně z útočného, nelidského, a často nerozumného obsahu.
  Nedílnou součástí tohoto druhu hudby jsou podivné, fantastické texty, vyvolávající rozptýlení. Kupříkladu texty kapely Iron Maiden často v sobě nesou znaky bájesloví, krásné literatury a poezie; k takovým písním patří např. „Rime of the Ancient Mariner“ („Píseň o starém námořníkovi“), založená na stejnojmenné básni Samuela Taylora Coleridge. Mezi další ukázkové příklady patří: „The Wizard“ od Black Sabbath, „The Conjuring“ a „Five Magics“ od Megadeth či „Dreamer Deceiver“ od Judas Priest. Další interpreti se ve svých textech zaměřují na válku, nukleární zkázu, životní prostředí, a politické či náboženské problémy. Vzorovými příklady jsou písně jako „War Pigs“ od Black Sabbath, „Killer of Giants“ od Ozzyho Osbourna, “Disposable Heroes” od Metallicy, „2 Minutes to Midnight“ od Iron Maiden, „Balls to the Wall“ od Accept, "Nuclear Attack" od Sabaton a „Peace Sells“ od Megadeth. Motiv smrti, zastávající přední místo v heavy metalu, se objevuje v textech takových rozdílných kapel jako Iron Maiden, Black Sabbath, Slayer, nebo W.A.S.P. Powermetalové kapely, jejichž textové a hudební motivy jsou většinou pompézní a optimistické, potvrzují výjimku tohoto temného pravidla. Mnohé powermetalové skupiny, například Helloween, tvrdí, že metal by měl být inspirující a optimistickou hudbou.
  Tematika heavy metalu čelí již dlouhé roky ostré kritice. Podle Jona Parelese „ústřední motiv heavy metalu je jednoduchý a skutečně univerzální. Chrochtáním, sténáním a povznesenými texty vyzdvihuje…nespoutanou zábavu… Jádro muziky je upjaté a pevně dané.“ Hudební kritici častokrát považují metalové texty za nezralé a otřepané, a v mnohých případech zastávající se mizogynie a okultizmu. V 80. létech členové organizace „Parents Music Resource Center“ („Sdružení rodičů pro kontrolu hudby“) uspořádaly velkou kampaň proti populární hudbě. Žádali Kongres, aby omezil hudební průmysl, jelikož je pobuřovaly urážlivé – především heavymetalové – texty. V roce 1990 musela kapela Judas Priest čelit obžalobě, kterou proti nim vznesli rodiče dvou mládenců, kteří se údajně před pěti lety zavraždili poté, co si vyslechli podprahové poselství v písni zmíněných muzikantů, a které znělo „do it“ („udělej to“). Případ si získal velkou pozornosti veřejnosti, avšak hudebníci byli posléze uznání za nevinné.
  
  ### Vizuální prvky
  Nedílnou součástí populární hudby je i vizuální stránka, což platí i pro heavy metal. Obaly alb, vystoupení na pódiu, kostýmy kapel a videoklipy jsou téměř stejně důležité jako hudba samotná, nicméně jen zřídkakdy přednější než hudební tvorba. Z každého díla lze tedy získat množství dojmů; heavy metal z hlediska umělecké formy je velice široký pojem, jelikož mu nedominuje pouze jeden vyjadřovací prostředek. Zatímco malba má vizuální podobu, symfonie zvukovou, v metalových kapelách se zvuková podoba spojuje s vizuální (obal alba, vystoupení na pódiu, oblečení atd.). Některé rané heavymetalové seskupení, např. Alice Cooper a Kiss, a rovněž novější skupiny jako GWAR, Mushroomhead, Slipknot či Marilyn Manson, získaly popularitu nejenom díky své hudbě, ale přispěly k ní také jejich vystoupení na pódiu a hanlivé chování muzikantů. Nejlépe je na tom s vizuálním efektem skupina Lordi (skupina je výborná jak hudebně tak vzhledově).
  Dlouhatánské vlasy jsou, podle Weinstein, „nejvýraznějším poznávacím prvkem metalové módy.“ Heavy metal převzal tento rys původně z kultury hippies. V 80. a 90. létech heavymetalové háro „symbolizovalo nenávist, odpor a rozčarování generace, která se očividně necítí nikde doma“, tvrdí novinář Nader Rahman. Dlouhé vlasy dodaly členům metalové komunity „sílu nevyhnutnou na to, aby se mohli bouřit vesměs proti ničemu.“
  Klasický metalový stejnokroj se skládá z modrých džínů, černého trička, bot a černé kožené nebo džínové bundy. Trička bývají většinou ozdobené logy nebo kresbami představujícími milovanou metalovou kapelu. V polovině 70. let se zásluhou Judas Priest a Motörhead ujala mezi heavymetalisty kožená móda a motorkářská kultura. Během 80. let měli na metalovou módu značný vliv punk rock, gothic rock, a rovněž hororové filmy. Především glammetalové kapely onoho období si zakládaly na vzhledu a osobním stylu. Měli zalíbení v dlouhých, barvených, natupírovaných vlasech, (z toho důvodu přezdívka „hair metal“, hair = vlasy), líčení, vyfintěných kostýmech a doplňcích, jako jsou třeba čelenky, šátky a bižuterie. Přepracované kostýmy, vlasy a make-up jsou populární taktéž u skupin (mnohdy nemetalových) japonského hnutí „visual kei“, kterému položila základ kapela X Japan koncem 80. let.
  
  ### Fyzická gesta
  Při živých vystoupeních mají metaloví hudebníci v oblibě „headbanging“, při kterém se hází hlavou do rytmu hudby; vizuálně je to efektní, když má člověk dlouhé vlasy. „Paroháče", široce rozšířené gesto, přinesl na rocková pódia americký vokalista s italskými kořeny, Ronnie James Dio, během svého působení v rockových kapelách, především Rainbow, Black Sabbath a Dio. Inspirací mu byla jeho babička, která toto gesto, spojené s italskou nadávkou „cornuto“, často používala. Gene Simmons ze skupiny Kiss sice tvrdil, že on byl první, kdo toto gesto během koncertů dělal, a vycházel údajně ze Spider-Mana, vypouštějícího pavučinu (takže měl palec trčící „do prostoru“), ale vzhledem k tomu, že Ronnie James Dio koncertoval již na konci 60. let (s kapelou The Electric Elves, později jen Elf) a Kiss se dali dohromady až v roce 1973, je zřejmé, komu zmíněné prvenství opravdu náleží.
  Návštěvníci metalových koncertů netančí v běžném slova smyslu; Deena Weinstein tvrdí, že to může být následkem toho, že publikum bývá převážně mužské a většinou heterosexuální. Rozlišuje především dva tělesné pohyby, které mají být náhradou za tanec: již zmíněný „headbanging“ a také „fistbanging“ (bití pěstmi do vzduchu), které je rytmickým gestem. Oblíbeným „tancem“ posluchačů metalu, ať už doma nebo na koncertě, je předstírání hry na kytaru (angl. „air guitar“). Mezi další oblíbené činnosti diváků patří: skákání do obecenstva (stage diving), surfování v davu (crowd surfing), tlačení a postrkovaní v chaotických šarvátkách (moshing), na některých koncertech i pogo.
  
  ### Heavymetalová subkultura
  Deena Weinstein tvrdí, že silná, uzavřená, převážně mužská subkultura umožnila heavy metalu vytrvat na výsluní podstatně delší dobu než se to podařilo mnohým jiným rockovým žánrům. Metalové publikum se skládá zejména z pracujících bělochů mužského pohlaví (v britském hrabství West Midlands a státech USA: New York, Kalifornie a Washington byl metal většinou hudbou 'dělnické mládeže'). Navzdory tomu je tato skupina tolerantní i vůči těm, jež stojí mimo „tvrdého jádra“ subkultury, drží-li se nepsaného metalového zákona, co se oblečení, vzhledu a chování týče. K projevům spolupatřičnosti se subkulturou patří nejenom návštěvy koncertů a společná móda, ale i přispívání do metalových časopisů, a v poslední době rovněž příspěvky na webové stránky.
  Heavymetalové scéně, která má vlastní nepsané zákony ohledně autenticity, přischla přezdívka „odcizená subkultura“ („subculture of alienation“). Podle tohoto zákona musí být muzikanti bezvýhradně oddání muzice a subkultuře, která je podporuje, nesmějí se ucházet o pozornost médií, a nikdy nesmějí „zradit“. A od fanoušků se zase vyžaduje „odpor vůči systému a odluka od společnosti.“ Lidé zabývající se metalem i oddaní fanoušci skupin, které měly značný podíl na vzniku metalu, mají sklon považovat některé interprety (a též některé fanoušky) za tzv. „pozéry“, čili lidi, kteří předstírají příslušnost k subkultuře, avšak nevědí nic o historii, textech ani poselstvích skupin, jejichž muziku poslouchají.
  
  #### Metal a satanismus
  I když spojení metalové hudby a subkultury se satanismem je stále ve společnosti vděčným objektem zájmu, bylo mnohokrát vyvráceno. A při příležitosti úmrtí Ozzy Osbournea v červenci 2025 byla tato debata opět ve společnosti oživena.
  
  ## Etymologie
  Původ pojmu heavy metal ve vztahu k hudbě je neurčitý. Pojmenování „heavy metal“ (těžký kov) se po celá staletí používal v chemii a hutnictví. V novodobé populární kultuře použil tento výraz jako jeden z prvních americký beatnik William S. Burroughs ve své novele Hebká mašinka (The Soft Machine, 1962) a také ve své další knize Nova Express (1964); heavy metal tu používá jako synonymum pro návykové drogy: „Se svými nemocemi a drogami vyvolávajícími orgasmus a se svými asexuálními, parazitickými formami života – národ heavymetalistů z Uranu obestřen chladným, modrým oparem vypařených bankovek – a hmyzí lidé z Minraudu se svou metalovou muzikou.“
  Ian Christe, heavymetalový historik, opisuje význam jednotlivých slov v slangu hippies: slovem „heavy“ se „popisovalo cokoli, co mělo silnou či opojnou atmosféru“, „metal“ označuje těžké duševní rozpoložení. V slangu beatniků se výraz „heavy“ ve významu „vážný“ používal už nějakou dobu předtím a rovněž i ve vztahu k „tvrdé hudbě“ (heavy music), čili pomalejší, hlasitější variaci standardního popu. Debutové album Iron Butterfly, vydané začátkem roku 1968, bylo pojmenováno „Heavy“. První zdokumentované použití výrazu heavy metal se objevilo ten samý rok v písni „Born to Be Wild“ od Steppenwolf, a poukazzovalo na motocykl: „I like smoke and lightning / Heavy metal thunder / Racin' with the wind / And the feelin' that I'm under.” („Mám rád dým a blesk / burácení těžkého kovu / závodění s větrem / a pocit, že podléhám“). Další spornou hypotézu o původu heavy metalu přinesl v roku 1995 „Chas“ Chandler, bývalý manažer Jimi Hendrix's Experience, v rozhovoru pro pořad „Rock and Roll“, který vysílala televizní stanice PBS. Říká, že „…heavy metal je pojem, který má původ v článku New York Times, který se týkal vystoupení Jimiho Hendrixe“, a tvrdí, že autor opisoval Jimiho Hendrixe „…jakoby poslouchal těžký kov (heavy metal) padající z nebes“. Hodnověrnost tohoto tvrzení je ovšem sporná.
  První zdokumentované použití výrazu „heavy metal“ jako označení stylu rockové hudby se objevilo v recenzi Mikea Saunderse. 12. listopadu 1970 v časopisu Rolling Stone hodnotil album vydané předešlého roku britskou kapelou Humble Pie: „Humble Pie svým americkým debutem As Safe As Yesterday Is dokázali, že nuda může mít mnoho podob. Předvedli se jako hlasitá, nemelodická, sračková rocková kapela těžkopádná jako těžký kov (heavy metal), s hřmotnými a ohlušujícími částmi, které mluví za všechno. Ne že, by všechny písně byly špatné…ale v podstatě stojí za hovno.“ Jejich album pojmenované „Humble Pie“ charakterizoval jako „nic nového pod sluncem, jenom to samé heavymetalové hovno, o které nikdo ani nezakopne.“ V recenzi alba Kingdom Come od Sir Lord Baltimore, která byla publikovaná v květnu 1971 v časopisu Creem, Saunders píše: „Zdá se, že Sir Lord Baltimore mají nastudované všechny heavymetalové triky.“ Kritik časopisu Creem Lester Bangs je známý tím, že počátkem 70. let zpopularizoval výraz „heavy metal“, když recenzoval kapely jako Led Zeppelin a Black Sabbath. V 70. letech určití kritici používali výraz heavy metal víceméně automaticky v hanlivém smyslu. Roku 1979 popřední hudební kritik John Rockwell z New York Times charakterizoval styl, jež nazýval „heavy metal rock“ jako „brutální agresivní hudbu, která se většinou hraje pro nadrogované lidi,“ a v jiném článku jako „rokenrol dovedený do krajnosti oblíbený u bílých výrostků.“
  Pojmy „heavy metal“ a „hard rock“ často označují stejný typ muziky, především mluví-li se o kapelách 70. let 20. století, kdy se tyto dva pojmy často vzájemně zaměňovaly. Například kniha Rolling Stone Encyclopedia of Rock & Roll z roku 1983 obsahuje takovouhle pasáž: „Aerosmith, proslulý svým agresivním hardrockovým stylem založeným na bluesu, patřil mezi nejvýznamnější heavymetalové skupiny poloviny sedmdesátých let.“ V dnešní době by už asi sotva kdosi charakterizoval klasickou tvorbu Aerosmithu, jasně odkazující na tradiční rokenrol, jako „heavy metal“. Dokonce i některé kapely, které stály u zrodu tohoto žánru, např. Led Zeppelin a Deep Purple, nebývají současnou metalovou komunitou považovány za heavymetalové kapely.
  
  ## Historie
  
  ### Kořeny: polovina 60. let
  Americké blues bylo velmi oblíbené a mělo velký vliv na první britské rockery; kapely jako Rolling Stones a The Yardbirds nahrály coververze mnohých klasických bluesových skladeb, občas zrychlujíc tempo a využívajíc elektrické kytary místo původních akustických (podobné adaptace blues a jiné „černé hudby“ vytvořily základ původního rock and rollu). Britské bluesově orientované kapely (a jimi ovlivněné americké kapely) při svých hudebních experimentech vytvořily zvuk, který se později stal charakteristickým znakem heavy metalu: základem byl hlasitý, zkreslený kytarový zvuk, postavený na silových akordech. Do širšího povědomí dostaly tento styl roku 1964 The Kinks svojí písní „You Really Got Me“. K tomuto novému kytarovému zvuku významně přispěla nová generace zesilovačů se zpětnou vazbou. Zatím co blues-rockový styl bicích byl jednoduchý, bicí v heavy metalu byly mohutnější, komplexnější a hlasitější, a k tomu se přidával čím dál tím hlasitější zvuk elektrické kytary. Zpěváci změnili techniku a byli stále závislejší na zesilovaní zvuku; také využívali nové stylistické a dramatické postupy. Souběžně s tím se zvyšovala úroveň nahrávací techniky, čímž se umožnil plnohodnotný záznam této tvrdé muziky.
  Spojením blues-rocku a psychedelického rocku se vytvořila téměř celá původní podstata heavy metalu. Jednou z nejvýznamnějších kapel, které definovaly hranice žánru, bylo rockové trio Cream. Jejich mohutný, hutný zvuk je kombinací Claptonovy bluesové kytary, silného Bruceovho hlasu a jeho dynamické hry na basovou kytaru a jazzem ovlivněných rytmů bubeníka Gingera Bakera. O jejich prvních dvou deskách, Fresh Cream (1966) a Disraeli Gears (1967), se říká, že významně ovlivnily celý budoucí žánr. Debutové album Are You Experienced (1967) od Jimi Hendrix Experience, mělo také nemalý vliv na metal. Hendrixovou kytarovou virtuozitu se snažili napodobit mnozí metaloví kytaristi; nejúspěšnější šlágr alba, „Purple Haze“, je nejednou považován za první heavymetalový hit.
  
  ### Počátky: konec 60. let a začátek 70. let
  Roku 1968 se počal utvářet zvuk, který se později stal známý jako heavy metal. V lednu toho roku se na debutovém albu sanfranciské kapely Blue Cheer s názvem Vincebus Eruptum objevila cover verze známého hitu „Summertime Blues“ od Eddieho Cochrana. Tato skladba je ve všeobecnosti považována za první heavymetalovou nahrávku. Ten samý měsíc vyšlo rovněž album Steppenwolf od stejnojmenné kapely, které obsahovalo také píseň „Born to Be Wild“ zmiňující se o „heavy metalu“. V červnu t. r. se na světlo světa dostaly další dvě nahrávky, které se zapsaly do dějin: „Think about It“ od The Yardbirds (strana B jejich posledního singlu), kde kytarista Jimmy Page uvedl metalový zvuk, později ohromně populární; a horký kandidát na první heavymetalové album vůbec: In-A-Gadda-Da-Vida od Iron Butterfly se stejnojmennou 17minutovou titulní skladbou. V srpnu t. r. Beatles svým singlem „Revolution“ vytvořili nový standard pro zkreslení, používané při nejúspěšnějších hitech. The Jeff Beck Group, jejichž lídr předtím zastával místo kytaristy v The Yardbirds, vydali své debutové album toho samého měsíce: Truth obsahoval jedny z „nejžhavějších, nejostřejších, nejpřímočařejších humorných zvuků všech časů,“ čímž připravil půdu pro novou generaci metalových kytaristů. V říjnu debutovala živou nahrávkou Pageova nová kapela Led Zeppelin. V listopadu kapela Love Sculpture, kde byl kytaristou Dave Edmunds, vydala album Blues Helping, na kterém představila hřmotivou, agresivní verzi Chačaturjanovy písně „Šavlový tanec“. Beatlesácké tzv. Bílé album, které rovněž vyšlo v listopadu, obsahovalo „Helter Skelter“ – skladbu, která se stala jednou z nejhlučnějších písní vydanou takovou významnou kapelou.
  V lednu 1969 Led Zeppelin vydali stejnojmenné debutové album, které se záhy umístilo na 10. místě v albovém žebříčku amerického hudebního týdeníku Billboard. V červenci se konal Atlanta Pop Festival, kde vystupoval Zeppelin a rovněž rockové trio Grand Funk Railroad inspirované skupinou Cream. Další Creamem inspirované seskupení – Leslie West – vydalo t. m. album Mountain, obsahující tvrdé blues-rockové kytary a vřeštivé vokály. V srpnu se tato skupina – mezitím přejmenována na Mountain – zúčastnila na Woodstocku, kde hrála víc než hodinu. Debutové album Grand Funk Railroad s názvem On Time vyšlo rovněž v srpnu. Na podzim zaznamenalo fenomenální úspěch Led Zeppelin II a singl „Whole Lotta Love“ se dostal na 4. příčku v žebříčku populární hudby časopisu Billboard. Metalová revoluce se právě začala.
  Led Zeppelin definovali klíčové prvky nového žánru. Přispěli k tomu Pageova značně zkreslená kytarová hra a Plantovy dramatické, srdcervoucí vokály. Při konstituovaní žánru byli právě tak důležité i kapely, u kterých byl více v oblibě stabilnější, „ryzejší“ heavymetalový sound. Z tohoto pohledu byli klíčovými nahrávky od Black Sabbathu (Black Sabbath a Paranoid) a Deep Purple (Deep Purple in Rock). Black Sabbath vyvinuli mimořádně tvrdý sound. Zčásti má na tom zásluhu pracovní nehoda, která se přihodila Tonymu Iommimu v roku 1966. Jelikož nebyl schopný normální hry, musel přeladit svou kytaru, aby mu hra nezpůsobovala takovou bolest, a musel se spoléhat na silové akordy, kvůli jejich poměrně jednoduchému prstokladu. Deep Purple v prvních létech neměli vyhraněný styl, nicméně počnouc rokem 1969 se kapela, vedená vokalistou Ianem Gillanem a kytaristou Ritchiem Blackmorem, začala ubírat směrem k novovznikajícímu heavymetalovému stylu. V roku 1970 bodovali ve významných britských hitparádách Black Sabbath s písní „Paranoid“ a Deep Purple s „Black Night“. Také tři další britské kapely vydali toho roku své debutové alba, které se nesli v duchu heavy metalu: Very 'eavy… Very 'umble od Uriah Heep, UFO 1 od UFO a Sacrifice od Black Widow. I když jejich styl se obyčejně nepovažuje za heavy metal, Wishbone Ash zavedli do praxe styl dvou kytar – rytmické a sólové, čímž inspirovali mnohé budoucí metalové kapely. Okultní tematika a obrazotvornost kapel Black Sabbath, Uriah Heep a Black Widow měly rovněž podstatný vliv; Led Zeppelin začal klást důraz na podobné prvky od svého čtvrtého alba vydaného roku 1971.
  Na druhém břehu Atlantiku určovala kurz Grand Funk Railroad, „komerčně nejúspěšnější americká heavymetalová kapela od roku 1970 až do svého rozpadu roku 1976 uvedla do praxe nový výraz, který byl v sedmdesátých letech synonymem úspěchu: soustavné koncertování.“ Dalšími metalovými kapelami z USA byly Dust (první deska 1971), Blue Öyster Cult (1972) a skupina Kiss (1974).
  V Západním Německu debutovala roku 1972 albem Lonesome Crow kapela Scorpions.
  Blackmore, jehož virtuozita se projevila na albu Deep Purple Machine Head (1972), opustil skupinu roku 1975 a založil kapelu Rainbow. Tyto kapely si získali přízeň publika neustálým koncertováním a svým stále se zlepšujícím šoumenstvím. Spornou otázkou zůstává, jestli tvorbu těchto a dalších průkopnických kapel možno považovat vskutku za „heavy metal“ nebo prostě jenom za „hard rock“. Ty, mající blíže k bluesovým kořenům či zakládající si na melodice v současnosti většinou spadají do druhé kategorie. Vynikajícím příkladem jsou AC/DC, kteří debutovali roku 1975 albem High Voltage. Encyklopedie Rolling Stone z roku 1983 píše o „australské heavymetalové kapele AC/DC…“ Rockový historik Clinton Walker tvrdí, že „nazývat AC/DC heavymetalovou kapelou bylo nepřesné v létech sedmdesátých a nic se na tom nezměnilo ani v současnosti… Jsou rokenrolovou kapelou, která zkrátka hraje tak tvrdě, jako se to vyžaduje v metalu.“ Nejedná se tu pouze o otázku definicí, ale rovněž o to, že je třeba jasně rozlišovat mezi samotným stylem, a tím, k čemu se hlásí fanoušci. Ian Christe píše jako se Ozzy Osbourne stal „mluvčím šílenosti rockových hvězd a získal naprostou oddanost heavymetalových zatracenců.“
  Britská kapela Judas Priest, debutující albem Rocka Rolla roku 1974, je po Black Sabbath další kapelou, kterou je třeba brát do úvahy. Christe píše o Black Sabbath
  
  „… nabídli posluchačům něco víc než tři akordy a dobrou show – ale jejich obecenstvo chtělo pátrat dál po zvucích s podobným účinkem. V polovině 70. let bylo možno metalovou estetiku vystopovat jako bájnou bestii v náladové base a složitých zdvojených kytarách Thin Lizzy, v jevištní stylizaci Alice Coopera, v excelující kytaře a pompézních vokálech Queenu a hřmotných středověkých námětech Rainbow. Potom ale, následujíce Sabbath, vyrazili z Birminghamu Judas Priest, aby tato rozličná nejsvětlejší místa hardrockové zvukové palety spojili a zesílili. Poprvé se z heavy metalu stal žánr sám o sobě.“
  
  Navzdory tomu, že se ani jedno album Judas Priest až do 80. let nedostalo do žebříčku 40 nejlepších alb v USA, kapela bývá pokládána za následovníka sabbathovského heavy metalu. Používajíc dvě kytary, prudká tempa a čistší kovový zvuk bez bluesových vlivů, vytvořili standard, kterým se řídilo nesčetné množství budoucích skupin. Heavy metal sice získával stále větší popularitu, ale kritici tuto muziku neměli příliš v lásce. Nelíbilo se jim, že heavy metal převzal ze šoubyznysu různé obchodnické triky (vizuální stránka projevu apod.), přesto měli největší námitky k bezmyšlenkovitosti hudebního a textového pojímaní: v recenzi alba Black Sabbath, jež napsal počátkem 70. let přední hudební kritik Robert Christgau, se metal popisuje jako „pochmurný a dekadentní … nedůvtipné, nestydaté ožebračování.“
  
  ### Střední proud: konec 70. let a začátek 80. let
  V polovině 70. let se objevil punk rock, který se vyvinul jako reakce jednak na moderní měšťáckou společnost, jednak na rokenrol jakoby vyrobený na montážní lince (a tedy i heavy metal) těch dob. Koncem 70. let prodej heavymetalových nahrávek prudce klesl, především na úkor punku, disca a komerčního rocku. Jelikož významná vydavatelství se orientovala na punk, množství novějších britských heavymetalových kapel nacházelo inspiraci právě v agresivitě, energickém zvuku, v nízké zvukové kvalitě a v postoji „udělej si sám“ (zkráceně DIY „do it yourself“). Undergroundové metalové kapely se rozhodly vzít všechno do vlastních rukou a založit nezávislá specializovaná vydavatelství. Jak se hnutí šířilo, zavedené britské hudební týdeníky jako Sounds a New Musical Express začaly jevit zájem o metalové kapely. Geoff Burton, který psal pro Sounds, zpopularizoval termín „New Wave of British Heavy Metal“, který se obvykle zkracoval do akronymu NWOBHM. Kapely NWOBHM Iron Maiden, Motörhead, Saxon, Diamond Head a Def Leppard daly heavy metalu nový dech. Následujíc příklad Judas Priest zhutnily zvuk, omezily bluesové vlivy a potrpěly si více na rychlé tempa. Roku 1980 se alba Iron Maiden, Motörhead a Saxon dostaly do první desítky nejlepších britských alb, čímž NWOBHM pronikla do středního proudu. O rok později se Motörhead stali první kapelou z onoho hnutí, která se, se svým albem No Sleep 'til Hammersmith, dostala na vrchol britských žebříčků. Další kapely NWOBHM, např. Diamond Head a Venom, měly rovněž nemalou zásluhu na vývoji metalu, i když nedosáhly takový komerční úspěch.
  Prvá generace metalových kapel se pomalu vytrácela ze scény. Deep Purple se rozpadli zanedlouho poté, co Blackmore roku 1975 opustil kapelu, a Led Zeppelin skončili roku 1980. Losangeleští Van Halen, kteří předskakovali na koncertě Black Sabbath, strhávali pozornost na úkor stárnoucích muzikantů. Eddie Van Halen se stal jedním z nejoslnivějších metalových virtuózů onoho období. Podle Christeho „jeho technika hry na kytaru byla dokonalá a parádní sóla jako ‚Eruption‘ vynesla heavymetalovou kytaru na úplný vrchol“. Mezi pověstné virtuózy se zařadili rovněž muzikanti Randy Rhoads a Yngwie Malmsteen, jejichž jména se spájejí se stylem v současnosti známém jako „neoklasický metal“. Na čele interpretů inspirovaných klasickou hudbou byli Blackmore a člen Scorpions Uli Jon Roth. Tato nová generace měla v oblibě používání klasicistických kytar s nylonovými strunami – činil tak například Rhoads v písni „Dee“ na nahrávce Blizzard of Ozz (1980), debutovém albu bývalého zpěváka Black Sabbath Ozzyho Osbourna.
  V druhé polovině 70. let se metalová scéna, povzbuzená úspěchem Van Halenovců, počala rozvíjet v jižní Kalifornii, především v oblasti Los Angeles. V klubech na Sunset Strip v Los Angeles mají kořeny kapely jako Quiet Riot, Ratt, Mötley Crüe a W.A.S.P., které se nechaly inspirovat tradičním heavy metalem počátku 70. let a od glamrockových seskupení typu Alice Cooper a Kiss si vypůjčily divadelní prvky (a občas též oblibu líčení). Glam metal se vyznačuje hédonistickými texty a živelným chováním. Po hudební stránce ho charakterizují rychlé kytarové sóla, hymnické refrény a melodičnost víceméně inspirovaná popem. Glammetalové hnutí se, spolu s kapelami typu Twisted Sister, stalo hlavní sílou v metalu a rockové hudbě jako takové.
  Po úspěchu NWOBHM a po přelomovém albu Judas Priest British Steel (1980) se na počátku 80. let heavy metal stával stále oblíbenější. Přítomnost na MTV měla obrovský vliv na propagaci hudebních skupin a v mnohých případech pomohla znásobit prodej nahrávek. Videoklipy Def Leppard k albu Pyromania (1983) udělaly z kapely hvězdy první kategorie a Quiet Riot se stali první tamější heavymetalovou kapelou, které se podařilo dostat na vrchol žebříčku Billboard s písní Metal Health (1983). Neméně důležitým při rozšiřovaní posluchačské základny se ukázal „US Festival“ konaný v Kalifornii roku 1983. Na tomto třídenním festivalu byl jeden den věnovaný čistě jenom heavymetalovému žánru, který tu zastupovali Ozzy Osbourne, Van Halen, Scorpions, Mötley Crüe, Judas Priest a jiní, a kterému se podařilo přitáhnout největší pozornost publika. Mezi roky 1983 a 1984 vzrostla prodejnost heavymetalových nahrávek z 8 na 20 procent všech nahrávek prodaných v USA. Vícero popředních odborných časopisů zasvěcených žánru začalo svou činnost. Patřili k nim například Kerrang! (založený 1981) a Metal Hammer (1984). Roku 1985 Billboard vyhlásil, že „metal rozšířil svou diváckou základnu. Metalová muzika už není výhradní doménou výrostků mužského pohlaví. Metalové posluchačstvo se rozšířilo o starší (vysokoškoláky), mladší (mladší žáky) a ženy.“
  V polovině 80. let měl největší zastoupení v žebříčcích, hudebních televizích a na koncertních šňůrách glam metal. K hlavním představitelům patří skupiny Warrant z L.A., skupiny z východního pobřeží jako Poison, Cinderella, či neméně oblíbené kapely Mötley Crüe a Ratt. Stylistickou mezeru mezi hard rockem a glam metalem zaplnila skupina Bon Jovi z New Jersey, která dosáhla nesmírnou popularitu díky svému třetímu albu Slippery When Wet (1986). V roku 1987 začala MTV vysílat pořad Headbanger's Ball, zasvěcený výlučně heavymetalovým videoklipům. Metalová komunita se rozdělila na dva hlavní tábory, na příznivce komerčního zvuku a na přívržence undergroundu pohrdajících populárním stylem, kterému přezdívali „lite metal“ nebo „hair metal.“
  Skupině Guns N' Roses se podařilo získat pozornost fanoušků různých stylů. Na rozdíl od glammetalových kapel té doby byli omnoho surovější a jízlivější. Po nesmírném úspěchu jejich debutové desky Appetite for Destruction (1987) „se skupina Guns N' Roses stala cílem, na který se zaměřil všechen další metal po následující dekádu.“ Rok nato se z té samé losangeleské hardrockové klubové scény vynořila kapela Jane's Addiction s debutem Nothing's Shocking. Časopis Rolling Stone vyhlásil, že „Jane's Addiction jsou právoplatným dědicem odkazu Led Zeppelin, neboť žádná kapela jim doposud nebyla tak věrná.“ Byla jednou z prvních kapel spájených z „alternativním metalem“, který se dostal do popředí během 90. let. Popularitu glam metalu mezičasem udržovaly nové kapely jako newyorští Winger anebo Skid Row z New Jersey.
  
  ### Metal v uměleckém podzemí: od 80. let
  Během 80. let se vyvinula spousta heavymetalových stylů mimo komerčního středního proudu. Mapování spletitého světa undergroundového metalu se věnovala řada lidí, v první řade editoři hudebního serveru Allmusic a taktéž kritik Garry Sharpe-Young. V Sharpe-Youngové několikasvazkové encyklopedii je metal rozdělený do pěti hlavních kategorií: thrash metal, death metal, black metal, power metal, plus spříbuzněné styly doom a gothic metal.
  
  #### Thrash metal
  Thrash metal se zrodil počátkem 80. let. Podobně jako jeho nejbližší příbuzný – speed metal – rovněž thrash vykazuje velký vliv hardcore punku a Nové vlny britského heavy metalu. Nejvýznamnější scéna v Spojených státech, odkud thrash pochází, se nacházela v oblasti sanfranciského zálivu. Thrashové kapely vyvinuly nový sound, který se vyznačoval větší rychlostí a agresivitou v porovnání s původním heavy metalem, i v porovnání s jeho následovníkem – glam metalem. Většinou se tu prolínají nízké kytarové riffy s hlavní shredovou kytarou. Texty převážně rozebírají nihilistický náhled na svět, anebo se zabývají společenskými problémy, využívajíc při tom drsný, neslušný jazyk. Charakterizovali jej slovními spojeními jako „zkažená městská muzika“ či „bělošský bratranec rapu“.
  Thrash zpopularizovala tzv. „Velká thrashová čtyřka“: Anthrax, Megadeth, Metallica a Slayer. Kreator, Sodom a Destruction, tři německé kapely, nejvíce přispěly k tomu, že se tenhle styl dostal do Evropy. Neméně důležité byly také kapely Testament ze San Franciska, Exodus z New Jersey a brazilská Sepultura. Třebaže thrash pochází z undergroundu (a v prvních deseti letech byl více-méně jen undergroundovým fenoménem), některým skupinám se podařilo získat rovněž komerční publikum. Metallice se roku 1986 podařilo dostat mezi 40 nejlepších alb v hitparádě Billboard s albem Master of Puppets a dva roky nato s albem …And Justice for All dobyla šesté místo; alba kapel Megadeth a Anthrax měli rovněž alba na vrcholu žebříčku.
  Slayer si sice nevydobyli takovou popularitu jako zbytek Velké čtyřky, ale navzdory tomu vydali jeden ze směrodajných alb žánru: časopis Kerrang! označil album Reign in Blood (1986) za „nejtvrdší album všech časů.“ Dvě desetiletí nato jej zas magazín Metal Hammer vyhlásil za nejlepší album za posledních dvacet let. Slayer si získal, na svou škodu, posluchačstvo z radů krajně pravicových skinheadů, poněvadž se ve svých textech zabývá násilím a nacizmem. Začátkem 90. let thrash dosáhl nevídaný úspěch, čímž dal novou tvář komerčnímu metalu. „Černé album“ od Metallicy se umístilo na prvním místě v žebříčku Billboard, Countdown to Extinction od Megadeth (1992) na druhém, Anthrax a Slayer se dostaly do první desítky, a alba lokálních kapel jako Testament a Sepultura se dostaly do první stovky.
  
  #### Death metal
  Thrash se záhy začal vyvíjet a vyčlenily se z něj extrémnější metalové styly. Jak tvrdí MTV News, „muzika kapely Slayer byla přímo odpovědná za vzestup death metalu“. Venom, kapela z NWOBHM, měla taktéž zásluhu na rozvoji stylu. Rouhání se a satanizmus, prvky uplatňované u podobných kapel, si našly místo také v severoamerických i evropských deathmetalových kapelách. K prvotním skupinám stylu patří floridští Death a kalifornští Possessed. Říká se, že označení „death metal“ pochází od těchto kapel; Possessed vydali roku 1984 demo Death Metal a na jejich debutovém albu Seven Churches (1985) se objevila skladba s názvem „Death Metal“.
  Death metal zužitkoval rychlost a agresivitu thrashe i hardcoru, k tomu přidal texty inspirované nízkorozpočtovými hororovými filmy „zetkové“ kategorie a satanismem. Zpěv se vyznačuje ponurostí, hrdelností a hlubokým ječením, „smrtelným skřípotem“ a jinými nezvyklými technikami. Hluboký, agresivní vokální styl doplňují podladěné, mimořádně zkreslené kytary, neuvěřitelně rychlé bicí (obyčejně dvojpedálové) a mohutná „zvuková stěna“ vytvořená z blast beatů. Příznačné jsou rovněž frekventované změny tempa a taktu, a synkopa.
  Death metal, podobně jako thrash, odmítá vyumělkovanost původních metalových stylů a namísto toho si potrpí na všední styl odívání: roztrhané džíny a tuctové kožené bundy. Jednou z mála výjimek je Glen Benton z kapely Deicide, který mívá při vystoupeních obrácený kříž na čele a nosívá brnění. Morbid Angel si přisvojili neofašistickou symboliku. Tyto dvě kapely, spolu s Death a Obituary, patří mezi nejvýznamnější skupiny na hlavní deathmetalové scéně, která povstala na Floridě v polovině 80. let. V Spojeném království se z anarcho-punkového hnutí vyčlenil podobný styl zvaný grindcore, zastupovaný skupinami jako Napalm Death a Extreme Noise Terror. Počala se rovněž rozvíjet rozsáhlá skandinávská deathmetalová scéna, reprezentovaná kapelami Entombed a Dismember. Mimo toho se zrodil melodický death metal, kde mezi čelné představitele patří Švédové In Flames a Dark Tranquillity a Finové Children of Bodom a Kalmah.
  
  #### Black metal
  První vlna black metalu se objevila v první polovině 80. let, kdy začaly tento styl hrát kapely jako Venom (Velká Británie), Mercyful Fate (Dánsko), Hellhammer a Celtic Frost (Švýcarsko), a Bathory (Švédsko). Koncem 80. let stály na čele druhé vlny skupiny jako Master's Hammer, Root (obě Československo), Mayhem, Burzum, Darkthrone, Emperor a mnohé další. Pro black metal je sice specifická různorodost stylu a kvality provedení, přesto má většina skupin několik společných rysů: vřeštivé a/nebo krákoravé vokály, velice zkreslené kytary využívající tremolování (tremolo picking), „temnou atmosféru“ a záměrně nekvalitní zvuk s okolními ruchy a šumy. Navzdory tomu, že tematika satanismu má v black metalu velké zastoupení, mnohé kapely se nechaly inspirovat rovněž středověkým pohanstvím, čímž podporovaly návrat k předkřesťanským hodnotám. Mnohé blackmetalové skupiny rovněž „experimentují s prvky všech myslitelných forem metalu, folku, elektroniky a avantgardy.“ Bubeník Fenriz ze skupiny Darkthrone vysvětluje, že „je to o produkci, textech, o tom jak se oblékají a o závazku udělat odporný, surový, ponurý materiál. Nespájel je společný sound.“
  Především mezi skandinávskými skupinami jako Mayhem či Immortal začal být v 90. let populární tzv. „corpse paint“, čili „mrtvolní líčení“, kdy se členové skupiny líčili jako mrtvoly, lebky nebo duchové. Bathory položili základ pro viking metal, pagan metal i folk metal, a díky Immortal si větší pozornost získaly blast beaty. Na začátku 90. let měli blackmetaloví vandalové v Norsku na svědomí značné násilnosti. Někteří členové norských band, např. Mayhem, Burzum apod., byli zakladateli spolku Inner Circle, který je odpovědný za vypálení množství tamějších dřevěných kostelů. Narůstající zájem o death metal způsobil, že black metal si začal získávat podporu skandinávského metalového undergroundu, zprvu v Norsku, i přes odmítavé postoje ze strany samotných blackmetalistů. Zpěvák skupiny Gorgoroth Gaahl říká: „black metal se nikdy nepokoušel získat fanoušky… Měli jsme společného nepřítele, a to křesťanství, socialismus, a vlastně cokoliv společné s demokracií.“
  Asi od roku 1992 se postupně začínaly vytvářet blackmetalové scény i v zemích mimo Skandinávii, např. v Německu, Francii nebo Polsku. Násilí této scény zasáhlo své vlastní základy brzy ráno 10. srpna 1993, když zakladatele skupiny Mayhem Euronyma, ubodal k smrti Varg Vikernes ze skupiny Burzum (který předtím pro Mayhem nahrával basovou linku na jejich debutovém albu); tento případ si získal značnou pozornost médií. V polovině 90. let, kdy mnozí lidé ze scény začali pociťovat stagnaci žánru, některé prominentní kapely jako Burzum či Beherit začaly začleňovat do své tvorby prvky ambientu, nebo symfonického metalu (Tiamat, Samael). Norská skupina Dimmu Borgir přiblížila koncem 90. let black metal blíže k střednímu proudu populární hudby. Zásluhu na zpopularizovaní žánru mají rovněž Angličané Cradle of Filth, časopisem Metal Hammer prohlášeni za nejúspěšnější metalovou kapelu od dob Iron Maiden. V současnosti patří mezi miláčky kritiky švédští tradicionalisté Watain, francouzští experimentátoři Deathspell Omega, a americká jednočlenná kapela Xasthur.
  
  #### Power metal
  Powermetalová scéna vznikla v 90. letech na protest proti příkrosti death a black metalu. Navzdory tomu, že v Severní Americe se power metal držel víceméně v undergroundu, v Evropě, Japonsku a v Jižní Americe se těšil obrovské oblibě. V power metalu stojí na prvním místě vzletné vokály, epická melodika a tematika, které „apelují na posluchačův smysl pro udatnost a krásu.“ Základy tohoto soundu položila v polovině 80. let německá skupina Helloween, která skloubila power riffy, melodiku, vysoký, „čistý“ zpěv kapel jako Judas Priest a Iron Maiden, s rychlostí a energií thrashe, „vytvářeje tak zvuk, který dnes poznáme pod jménem power metal.“ V USA patřily mezi průkopníky stylu newyorské skupiny Manowar a Virgin Steele. Fošna Rising Force od Yngwieho Malmsteena měla nemalou zásluhu na zpopularizování pekelně rychlého kytarového stylu známého jako „shredding“, a jeho přičiněním se rovněž ujal metal s prvky klasické hudby. Tato zdokonalení měla velký vliv na power metal.
  Sound tradičnějších powermetalistů, jako jsou HammerFall ze Švédska, DragonForce z Anglie a Iced Earth z Floridy, je spjatý s klasickým stylem NWOBHM. Mnohé powermetalové skupiny používají klávesisty, někdy též spolupracují se symfonickými orchestry či opěrnými zpěváky a zpěvačkami, čímž dodávají této hudbě „symfonický“ ráz. K takovým kapelám patří Kamelot z Floridy, Nightwish z Finska, Rhapsody of Fire z Itálie, Stratovarius z Finska a Catharsis z Ruska. Power metal má silnou diváckou základnu jednak v Japonsku, jednak v Jižní Americe, kde se těší popularitě skupiny jako Angra z Brazílie či Rata Blanca z Argentiny.
  Blízkým příbuzným power metalu je progresivní metal, který si osvojil komplexní kompoziční přístup skupin jako Rush nebo King Crimson. Průkopníky tohoto stylu jsou americké kapely Queensrÿche, Fates Warning a Dream Theater. K představitelům fúze power a prog-metalu patří Symphony X z New Jersey, jejíchž kytarista Michael Romeo je jedním z nejuznávanějších shred kytaristů poslední doby.
  
  #### Doom a gothic metal
  Jakožto pomalu se pohybující protiklad typického heavy metalu se v polovině 80. let zrodila nová metalová odnož – doom metal – udržovaná naživu kapelami jako Saint Vitus, The Obsessed, Trouble či Candlemass. Po hudební i textové stránce vychází převážně z rané tvorby Black Sabbath a jejich současníků Blue Cheer, Pentagram a Black Widow. Doom a jeho odnože pomohla definovat rovněž skupina The Melvins. Zatímco většina heavymetalových stylů preferuje rychlejší tempa a technickou dokonalost, doom metal se vyznačuje pomalejším tempem, hutnými tóny, ponurostí, melancholií, stejně jako atmosféričností, využívanou však i v jiných metalových odnožích.
  Debutové album anglické skupiny Cathedral nazvané Forest of Equilibrium (1991) pomohlo vyvolat novou doommetalovou vlnu. Skupiny Paradise Lost, My Dying Bride, Anathema a jejich směs doom a death metalu mají zásluhu na rozvoji evropského gothic metalu, zastupovaného např. norskými kapelami Theatre of Tragedy a Tristania, a který využívá různé druhy zpěvu a vícero zpěváků či zpěvaček. V USA uvedli tento styl Newyorčané Type O Negative. Gothicmetalové skupiny, především Therion ze Švédska, přimíchávali do své tvorby orchestrální prvky. Následkem toho se vytvořilo podhoubí, ze kterého vzešli symfometalové skupiny jako Virgin Black z Austrálie, Nightwish z Finska, či Within Temptation a After Forever z Nizozemska.
  Koncem 80. let se na metalové scéně objevila nová odnož jménem sludge metal, která mísila dohromady hardcore a doom. V New Orleans, kde se nacházela nejvýznamnější scéna, patřily mezi vedoucí kapely Eyehategod a Crowbar. Na samém počátku následujícího desetiletí vyvolaly kalifornské kapely Kyuss a Sleep, inspirované staršími doommetalovými kapelami, vlnu stoner metalu, zatímco v Seattlu skupina Earth pomohla vytvořit další doomovou odnož zvanou drone metal. Konec 90. let se nesl v znamení nových kapel, jako např. Goatsnake (klasický stoner/doom) a Sunn O))) (směs doom/drone metalu a dark ambientu), obě pocházející z oblasti Los Angeles. New York Times přirovnal jejich tvorbu k „indickému raga v ohnisku zemětřesení“.
  
  ### Nové fúze: 90. léta a první dekáda 21. století
  Na počátku 90. let začaly grungové kapely na čele s Nirvanou vytlačovat komerční metal do ústraní, čímž se vytvářel prostor pro nástup alternativního rocku. Grunge byl sice ovlivněný heavymetalovým soundem, avšak odmítal výstřelky komerčních metalistů, jejich „okázalá virtuózní sóla“ nebo dychtivost po účinkování na MTV.
  Obliba glam metalu klesala nejenom následkem úspěchu grungových skupin, ale rovněž zásluhou narůstající popularity Metallicou a thrashem ovlivněného groove metalu, jejž vytvořily kapely Pantera a White Zombie. Některým novým skupinám se podařilo dosáhnout komerční úspěch; např. album Far Beyond Driven od Pantery bodovalo roku 1994 v žebříčku Billboard, avšak „v bezvýrazných očích mainstreamu byl metal již po smrti.“ Některé kapely se snažily přizpůsobit novým podmínkám. V roku 1996 vystupovala na festivalu Lollapalooza skupina Metallica, jejíž členové si nechali předtím ostříhat vlasy. Není divu, že po tomto kroku „se dostavily již delší dobu se hromadící reakce a odklon publika.“ Avšak nemožno popřít fakt, že „koncem 90. let byla Metallica pravděpodobně nejpopulárnější moderní rockovou skupinou na světě.“
  Podobně jako Jane’s Addiction, stejně tak i mnohé jiné populární hudební skupiny 90. let, mající kořeny v heavy metalu, spadají do nesourodého hudebního směru nazývaného „alternativní metal“. Za tímto názvem se skrývá široké spektrum kapel, které vnášely do metalu prvky mnohých jiných hudebních stylů. Pod pojem „alternativní metal“ se zahrnuje rovněž grungová kapela Alice in Chains, či různé cross-overové kapely, např.: Faith No More (alternativní rock s prvky punku, funku, metalu a hip hopu), Primus (prvky funku, punku, thrash metalu a experimentální hudby), Tool (metal smíchaný s progresivním rockem), Ministry (metal plus industriální hudba), Marilyn Manson (ubíral se podobným směrem, avšak mimoto využíval šokový efekt zpopularizovaný Alicem Cooperem). V první polovině 90. let se začala také formovat další významná kapela, která hrála styl industrální metal, a to německá skupina Rammstein. V dnešní době patří mezi nejvíce populární evropské heavy metalové kapely. Přestože alternativní metalisté nevytvářeli jednolitou scénu, spájela je ochota experimentovat s metalem, a stejně tak odpor k nafintěnému glam metalu (což neplatí o Marylin Manson a White Zombie, kteří jsou rovněž spájení s alternativním metalem). Slátanina stylů a soundů reprezentovala „barvitý výsledek metalu a spolu s ním stanuly tváří v tvář okolnímu světu.“
  V první polovině 90. let se najednou začalo hovořit o oživení metalu v USA, vycházejícím z vlny alternativního metalu. Vznikly kapely jako P.O.D. – vz. 1992, Korn – (Tato skupina vytvořila nu metal v roce 1993, kdy vznikla), Papa Roach – vz. 1993, Limp Bizkit – vz. 1994, Slipknot – vz. 1993 a Linkin Park – vz. 1996, kterým se začalo přezdívat „nu metal“, daly dohromady nový hudební styl, který se kolébal mezi rytmy death metalu, funku a hip hopu. Směs surových kytar s hutným zvukem, rapových vokálů a zvukových triků dokázala, že se „všekulturní metal může vyplatit.“ K tomu, že si nu metal získal přízeň komerčního publika, dopomohly především dvě skutečnosti: přítomnost na MTV a putovní festival Ozzyho Osbourna „Ozzfest“, poprvé uvedený roku 1996, díky kterému se začalo mezi novináři mluvit o obrodě heavy metalu. V roce 1996 vyšlo album Life Is Peachy od Korn, aby se vzápětí stalo prvním numetalovým albem, kterému se podařilo dostat do hitparády top 10. Dva roky nato se jejich další studiový počin Follow the Leader umístil dokonce na prvním místě. V roce 1999 Billboard uvedl, že v USA je přes 500 specializovaných metalových rozhlasových pořadů, což je téměř trojnásobek ve srovnání s rokem 1989. Navzdory obrovské popularitě nu metalu, metalisté ho nedokázali v plné míře uznat. Někdy okolo roku 2003 nu metal a jemu spřízněné styly dosáhly vrchol popularity a postupně se začaly vytrácet do pozadí, ačkoliv si některé skupiny, např. System of a Down, nadále udržovaly značný vliv.
  
  ### Nejnovější trendy: polovina 1. dekády 21. století
  V letech 2002–3 se do popředí dostal nový styl zvaný metalcore, směs thrash metalu, melodického death metalu a hardcoreu. Kořeny má v stylu crossover thrash, který v polovině 80. let rozvinuly kapely typu Suicidal Tendencies, Dirty Rotten Imbeciles a Stormtroopers of Death. V průběhu 90. let se metalcore držel převážně v podzemí, avšak okolo roku 2004 jej na světlo světa vynesly nahrávky jako The End of Heartache od Killswitch Engage a The War Within od Shadows Fall, které se dostaly na 21. a 20. místo v albové hitparádě Billboard; Trivium se s albem The Crusade (2006) dostali do první pětky americké hitparády, zatím co ve Velké Británii do první desítky. Bullet for My Valentine se dostali s albem Scream Aim Fire (2008) mezi pět nejlepších alb, jednak v amerických, jednak v britských hitparádách. V poslední době se metalcore těší stále větší pozornosti na Ozzfestu, a stejně tak na Download Festivalu. Skupině Lamb of God, slévající do jednoho několik metalových stylů, se podařilo albem Sacrament (2006) obsadit první příčky hitparády Billboard. Úspěch těchto a jiných skupin, ke kterým patří např. Mastodon (směs progresivního a sludge metalu), měl za následek, že se začalo hovořit o obrodě amerického metalu, jemuž někteří kritici přezdívají Nová vlna amerického heavy metalu.
  V Evropě, především v Německu a Skandinávii, metal neztrácí nic ze své obrovské popularity. V posledních letech zaznamenali největší úspěch thrasheři The Haunted, melodičtí deathmetalisté In Flames, Kalmah a Children of Bodom, extrémní symfonici Dimmu Borgir a Cradle of Filth, a powermetalisté HammerFall. Název „retro metal“ se v angličtině používá v souvislosti se skupinami hrajícími ve stylu Angličanů The Darkness nebo Australanů Wolfmother. Pětinásobně platinové album Permission to Land (2003) od The Darkness, charakterizované jako „nevrle realistická napodobenina metalu 80. let a glamu 70. let“, obsadil první příčky britských hitparád. Debutové album Wolfmother (2005) nazvané podle kapely se vyznačovalo „deeppurplovskými varhanami,“ „akordovým riffováním hodným Jimmyho Page,“ a „zavíjením“ hlavního vokalisty Andrewa Stockdale „na které nemá ani Robert Plant.“ Skladba „Woman“ získala cenu roku 2007 Grammy za nejlepší hardrockový výkon, zatím co „Eyes of the Insane“ od Slayer získala cenu v kategorii nejlepší metalový výkon. V roku 2008 Slayer dostal opět Grammy za nejlepší metalový výkon, protentokrát za skladbu „Final Six“.
  
title: Heavy metal
wikitext: {{Infobox - hudební žánr
  | název = Heavy metal
  | původ ve stylech = [[psychedelický rock]]<br />[[acid rock]]<br />[[blues rock]]<br />[[hard rock]] <br />(temná témata textů mohou vycházet z takzvaného „occult rocku“ populárního v britském a italském hudebním undergroundu na konci 60. let, reprezentovaného kapelami jako například: [[Black Widow (hudební skupina)|Black Widow]], [[Jacula]], [[Coven (hudební skupina)|Coven]] a [[Crow (hudební skupina)|Crow]])<ref>{{cite web |last1=Heigl |first1=Alex |title=The Overwhelming (and Overlooked) Darkness of Jinx Dawson and Coven |url=https://people.com/music/jinx-dawson-coven-overlooked-heavy-metal-influencers/ |website=[[People (magazine)|People]] |access-date=17 June 2018}}</ref><ref name="Larson2004a">{{cite book|author=Tom Larson|title=History of Rock and Roll|url=https://books.google.com/books?id=vGJ7XmA8rjIC&pg=PA183|year=2004|publisher=Kendall/Hunt Pub.|isbn=978-0-7872-9969-9|pages=183–187}}</ref><ref>{{cite web |last1=Fricke |first1=David |title=Where Are They Now: Blue Cheer |url=https://www.rollingstone.com/music/features/blue-cheer-19850912 |website=[[Rolling Stone]] |access-date=17 June 2018}}</ref><ref>{{cite web |last1=Wolfe |first1=Paul |title=Blue Öyster Cult: Heavy metal legends |url=https://www.axs.com/blue-yster-cult-heavy-metal-legends-14706 |website=[[AXS (company)|AXS]] |access-date=17 June 2018}}</ref>
  | kulturní pozadí = konec 60. let [[Spojené království]]
  | nástroje = [[elektrická kytara]] • [[basová kytara]] • [[Bicí souprava|bicí]] • [[Klávesový nástroj|klávesy]] (občas)
  | popularita = celosvětová, vrcholu dosáhla v 80. letech
  | odvozené styly = [[grunge]]<ref name="allmusic grunge">{{cite web |url=http://www.allmusic.com/style/grunge-ma0000002626 |title=Grunge |access-date=August 24, 2012 |website=[[AllMusic]]}}</ref>
  | seznam podstylů = 
  | podstyly = [[avantgardní metal]] • [[black metal]] • [[klasický heavy metal]] • [[dark metal]] • [[death metal]] • [[doom metal]] • [[glam metal]] • [[gotický metal]] • [[groove metal]] • [[Nová vlna britského heavy metalu|NWOBHM]] • [[power metal]] • [[speed metal]] • [[Stoner rock|stoner metal]] • [[symfonický metal]] • [[thrash metal]] • [[viking metal]] • [[kawaii metal]]
  | směs stylů = [[alternativní metal]] • [[křesťanský metal]] • [[folk metal]] • [[funk metal]] • [[grindcore]] • [[industriální metal]] • [[metalcore]] • [[neoklasický metal]] • [[nu metal]] • [[progresivní metal]] • [[post-metal]] • [[rapcore]] • [[grunge]]
  | regionální scény = [[Gothenburg metal|Gothenburg]] • [[Bay Area thrash metal|Bay Area]]
  | jiná témata = 
  }}
  '''Heavy metal''' (zkráceně rovněž „'''metal'''“) je druh hudby,<ref>Du Noyer (2003), str. 96; Weinstein (2000), str. 11–13</ref> který se jako vymezený [[hudební žánr|hudební styl]] objevil na přelomu [[1960–1969|60. let]] a [[1970–1979|70. let]] ve Velké Británii a Spojených státech.<ref>Weinstein (2000), str. 14</ref> Kořeny má v [[hard rock|hardrockových]] skupinách, které kombinováním [[blues]] a [[rock]]u vytvořily nový hudební styl, charakteristický používáním [[Elektrická kytara|elektrických kytar]] a [[Bicí souprava|bicích]], a také hlasitým a zkresleným zvukem. Podle serveru [[AllMusic|All Music Guide]] „Ze všech nespočetných forem [[rock and roll]]u je heavy metal nejextrémnější, ať už z hlediska hlasitosti, mužnosti nebo teatrálnosti. Existuje množství variací heavy metalu, ale všechny se opírají o zkreslený zvuk kytar a kytarové motivy, zvané riffy. K tomu mírně kovově znějící baskytara a úderné tempo bicích.“
  
  Pojem '''heavy metal''' lze chápat v několika významech:
  # v '''užším smyslu''' představuje tradiční heavy metal, který se od hard rocku odlišuje eliminováním bluesového vlivu;
  # v '''širším smyslu''' představuje heavy metal (čili zkráceně metal) celý hudební žánr, včetně všech jeho odnoží; tento článek pojem heavy metal používá v tomto, širším smyslu.
  
  == Hlavní průkopníci a kapely ==
  Průkopníci heavy metalu jako [[Black Sabbath]], [[Led Zeppelin]] a [[Deep Purple]] si vybudovali rozsáhlou posluchačskou základnu, a to i navzdory nepřízni kritiky, jako se to už v historii žánru nezřídka stává. V polovině [[1970–1979|70. let]] britská kapela [[Judas Priest]] pomohla vytříbit žánr pominutím většiny [[blues]]ových prvků. Kapely Nové vlny britského heavy metalu, např. [[Iron Maiden]] a [[Motörhead]], držíce se téhle cesty, vnesly do žánru rebelii [[punk rock]]u a zvýšily rychlost hry. V 80. létech se staly typickými představiteli heavymetalu [[Helloween]], [[Accept]] a [[Manowar]]. Již od svých počátků měl heavy metal velkou základnou [[fanoušek|fanoušků]], kteří jsou známí jako ''metalisti'', ''metaláci'' či ''metláci''.
  
  V polovině [[1980–1989|80. let]] se dostaly do popředí kapely jako [[Mötley Crüe]], které náležely do [[pop rock|popem]] ovlivněného žánru nazývaného [[glam metal]]. V [[underground]]u se vytvořily nové, agresivnější styly: [[thrash metal]] přinesly do hlavního proudu kapely typu [[Metallica]], [[Slayer]], [[Megadeth]] a [[Anthrax (hudební skupina)|Anthrax]], zatímco ostatní styly, jako [[death metal]] a [[black metal]], zůstaly i nadále záležitostí [[Subkultura|uměleckého podzemí]]. Od poloviny [[1990–1999|90. let]] získávají ohlas nové styly jako [[nu metal]] (maje prvky [[funk]]u a [[hip hop]]u) a [[metalcore]] (slévají se v něm extrémní metal a [[hardcore punk]]). Tyto nové styly posunuly hranice žánru.
  
  == Charakteristické znaky ==
  Jon Parels, kritik časopisu [[The New York Times]] píše: „v spletitém světe populární hudby je heavy metal hlavní odnoží hard rocku – méně synkopickou, méně bluesovou, více nakloněnou showmanství a hrubé síle.“<ref name="JP">Pareles, Jon. [http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=940DE2DB113DF933A25754C0A96E948260&sec=&spon=&pagewanted=all "Heavy Metal, Weighty Words"] ''New York Times'', [[10. červenec]] [[1988]]. Přístup: [[14. listopad]] [[2007]].</ref> V žádné metalové kapele by neměl chybět [[kytara|kytarista]], [[basová kytara|baskytarista]], bubeník a zpěvák, který může být zároveň taky instrumentalista. Někdy se využívají i klávesové nástroje,<ref name="W25">Weinstein (2000), str. 25</ref> Nejdůležitější je však zkreslený kytarový zvuk. Mezi prvními metalovými uskupeními byly oblíbené [[Hammondovy varhany]] a občas taky [[mellotron]]. Tyto nástroje v 80. letech nahradily [[syntezátor]]y. V dnešní době se syntezátory používají v stylech jako [[progresivní metal]], [[power metal]] a [[symfonický metal]], ale uplatnění naleznou i v jiných metalových subžánrech. Některé [[nu metal]]ové skupiny s oblibou používají prvky [[hip hop]]u: scratch a různé zvukové efekty.
  
  === Kytary ===
  Zesilovači zvýrazněná akustická síla [[elektrická kytara|elektrické kytary]] měla v dějinách žánru podstatnou roli.<ref name="W23">Weinstein (2000), str. 23</ref> U hry na kytaru se často užívá tzv. [[overdrive]] pedálu společně s využitím zkreslení samotného elektronkového zesilovače, čím se vytvoří hutný, mocný, „těžký“ zvuk. Na počátku 70. let některé populární skupiny začaly hrávat s dvěma kytaristy. U metalových kapel to bylo velmi časté. Přední místo mezi „dvoukytarovými“ spolky zastávaly např. britští [[Judas Priest]], [[Saxon (hudební skupina)|Saxon]] a [[Iron Maiden]], u kterých si kytaristé dělí funkce sólové a rytmické kytary, ale také němečtí [[Scorpions]], [[Accept]] a mnozí další. Ústřední složkou heavy metalu je kytarové sólo, forma kadence; složitá sóla a riffy jsou neoddělitelnou součástí heavy metalu. Mezi jedny z pokročilých a hojně využívaných sólových technik patří například [[sweep-picking]] (struny jsou rozeznívány smýkáním trsátka po strunách bez častého střídání směru, přičemž zbytek zvuku je tvořen převážně druhou rukou – viz také [[arpeggio]]) nebo [[tapping]] (ťukání prsty do strun nad hmatníkem).
  
  === Vokál ===
  Vedoucí úloha kytary v heavy metalu se obvykle dostává do konfliktu s tradičním postavením „frontmana“ respektive s rolí vokalisty jako lídra kapely, čím vzniká mezi nimi napětí, které má za následek „přátelské soupeření“.<ref name="W25" /> V heavy metalu se od zpěvu vyžaduje, aby se nedostával do popředí před celkový sound kapely. Poněvadž metalové kořeny sahají ke kultuře [[hippies]], vyžaduje se, aby se u zpěvu „city dávaly jasně najevo“, čím se dosahuje autenticita projevu.<ref>Weinstein (2000), str. 26</ref> Kritik Simon Frith tvrdí, že „tón hlasu“ metalového zpěváka má přednost před obsahem textu.<ref>Cited in Weinstein (2000), str. 26</ref> Tento postřeh však zároveň vypovídá o častém nebezpečí úpadku metalové tvorby do klišé.
  V metalové hudbě se využívá široká škála zpěvu; operní vokály [[Rob Halford|Roba Halforda]] z Judas Priest a [[Bruce Dickinson]]a z Iron Maiden, chraplavé hlasy [[Lemmy]]ho z [[Motörhead]] a [[James Hetfield|Jamese Hetfielda]] z [[Metallica|Metallicy]], přímočaré vřískavé a bručící vokály Tomase Lindberga z [[At the Gates]], ďábelské vokály blackmetalových zpěváků jako například [[Attila Csihar|Attily Csihara]] z kapely [[Mayhem]], či [[Nocturno Culto|Nocturna Culta]] ze skupiny [[Darkthrone]] atd.
  
  === Baskytary ===
  Role [[basová kytara|baskytary]] je další složkou metalového zvuku; souhra baskytary a sólové kytary je důležitým prvkem.<ref name="uao">uao. [http://blogcritics.org/archives/2006/02/19/130239.php "Sunday Morning Playlist: Heavy Metal"] {{Wayback|url=http://blogcritics.org/archives/2006/02/19/130239.php |date=20080601052851 }}. ''Blogcritics Magazine'', [[19. únor]] [[2006]]. Přístup: [[16. listopad]] [[2007]].</ref> Basová kytara umožňuje hrát v tónech, které vytvářejí charakteristický „těžký“ zvuk.<ref name="W24">Weinstein (2000), str. 24</ref> Metalové basové linky se hodně různí v komplexnosti, od „pedálového tónu“ (na různé [[akord]]y se používá pouze jeden tón) jako základu, až po zdvojené komplexní riffy a tzv. „lick“ (krátká fráze během sóla), společně se sólovou nebo rytmickou kytarou. V některých kapelách má basa výraznější postavení. Obvykle však spíše jen zhutňuje zvuk kytar. Metaloví basisté někdy upřednostňují trsátka před prsty, tím se jejich zvuk stává ostřejším.
  V některých stylech, jako např. v thrash nebo death metalu, se používá zkreslení basy pomocí [[overdrive]] pedálu, který dodává tónu baskytary hutnější a více komprimovaný zvuk. Numetaloví a deathmetaloví basisti mnohdy používají pěti- nebo šestistrunnou baskytaru s rozšířeným zvukovým rozsahem. Oproti tomu v řadě blackmetalových kapel je baskytara velmi nevýrazná (až nepodstatná), někdy dokonce úplně chybí (např. na prvních nahrávkách tuzemské legendy black metalu, brněnských [[Root (hudební skupina)|Root]]).
  
  === Bicí ===
  Podstata metalového bubnování spočívá ve vytvoření hlasitého bušení využitím trojitého efektu rychlosti, energie a preciznosti.<ref>Dawson, Michael. [http://www.moderndrummer.com/updatefull/200001503 "Chris Adler: More Than Meets The Eye"] {{Wayback|url=http://www.moderndrummer.com/updatefull/200001503 |date=20081217021425 }} ''Modern Drummer Online''. Přístup: [[13. listopad]] [[2007]].</ref> Metalové bubnování vyžaduje mimořádnou dávku trpělivosti, a hráči si musí vypěstovat pozoruhodnou schopnost rychlosti, koordinace a obratnosti, aby dokázali zahrát někdy komplikované skladby.<ref name="Berry">Berry a Gianni (2003), str. 85</ref> Jednou z charakteristických technik bubnování je tzv. „cymbal choke“, která spočívá v utlumení činelů rukou.<ref name="W24" /> Heavymetalová souprava bicích je obvykle omnoho větší než tomu bývá v jiných rockových stylech.<ref>Burgess, Mick.[http://www.metalexpressradio.com/menu.php?main=reviews&id=2230 "Dream Theater (Live)"] {{Wayback|url=http://www.metalexpressradio.com/menu.php?main=reviews&id=2230 |date=20100618151145 }} ''Metal Express Radio'', [[9. červen]] [[2007]]. Přístup: [[13. listopad]] [[2007]].</ref> Vedle obvyklých bicích instrumentů v soupravě (tom-tom, basový buben, malý buben, hi-hat činel, činely crash a ride) se používají rovněž dvoupedálové bicí, přídavné tom-tomy a množství přídavných činelů (splash činely a extra crash činely) a mnohé jiné nástroje, např. kravské zvonce.
  
  === Zvuk ===
  Neodmyslitelnou součástí živých vystoupení je silný hluk – „zvukový masakr“, jak jej charakterizuje Deena Weinstein.<ref name="W23" /> Jeffrey Arnett se ve své knize ''Metalheads'' o heavy metalu zmiňuje jako o „smyslovém ekvivalentu války.“<ref>Arnett (1996), str. 14</ref> Kráčejíce ve stopách [[Jimi Hendrix|Jimiho Hendrixe]] a [[The Who]], průkopníci heavy metalu jako např. [[Blue Cheer]] zavedli nové standardy ohledně hlasitosti. Jak praví Dickie Peterson z Blue Cheer: „Věděli jsme pouze to, že chceme intenzivnější muziku.“<ref name="waiser9">Walser (1993), str. 9</ref> Paul Sutcliffe píše o koncertu Motörhead roku 1977 takto: „především neúměrná hlasitost se počítá na vrub kapely, když se bavíme o jejich vlivu.“<ref>Podľa: Waksman, Steve. [http://www.echo.ucla.edu/volume6-issue2/waksman/waksman3.html "Metal, Punk, and Motörhead: Generic Crossover in the Heart of the Punk Explosion"] {{Wayback|url=http://www.echo.ucla.edu/volume6-issue2/waksman/waksman3.html |date=20070618140351 }} ''Echo: A Music-Centered Journal'' 6.2 (podzim 2004). Přístup: [[15. listopad]] [[2007]]</ref> To samé tvrdí taky Weinstein, když říká, že [[melodie]] je ústředním prvkem [[pop music|populární hudby]], [[house music|house]] se zaměřuje na rytmiku, a heavy metalu trůní energický zvuk, barva hlasu a hlasitost. Říká, že hluk má za úkol „vtáhnout posluchače do zvuku“ a poskytnout „injekci mladistvé živosti“.<ref name="W23" /> Soustředění na hlučnost se vysmívá rockový pseudo-dokument ''[[Hraje skupina Spinal Tap]]'', v němž jistý kytarista tvrdí, že má aparaturu nastavenou „až na jedenáct“.
  
  === Hudební jazyk ===
  
  ==== Rytmus a tempo ====
  Heavy metal je typický energickým tempem a razantností. Strohé, prudké a izolované rytmické části se spojují do rytmických frází s osobitou, často trhavou strukturou. Tyto fráze slouží za základ rytmických průvodů a melodických figur zvaných riffy, které mají za následek „chytlavost“ písní. V heavymetalových písních se používají delší rytmické figury, jako např. celá nota, anebo čtvrťová nota s tečkou nebo delší akordy v pomalých „power baladách“.
  
  Tempo v raném heavy metalu mělo sklon k pomalosti až těžkopádnosti.<ref name="W24" /> Nicméně koncem 70. let začaly být živou součástí žánru rozmanitá tempa. Metalová tempa první dekády 21. století se pohybují v rozmezí od pomalých baladických temp (čtvrtinová nota = 60 [[beats per minute|úderů za minutu]]) až po extrémně rychlá tempa, tzv. „blast beaty“ (čtvrtinová nota = 350 úderů za minutu).
  
  ==== Harmonie ====
  Množství heavymetalových skladeb charakterizují krátké dvounotové nebo třínotové akordy (převážně barré hmaty). Tyto akordy bývají obvykle přednášené pomocí [[staccato]]vého útoku vytvořeného použitím kytarové techniky zvané „palm muting“.<ref>"Master of Rhythm: The Importance of Tone and Right-hand Technique," ''Guitar Legends'', Duben 1997, str. 99</ref>
  Typickým výrazovým prostředkem heavy metalu jsou „power akordy“, neboli „silové akordy“.<ref>Walser (1993), str. 2</ref> Z technického hlediska je „silový akord“ poměrně jednoduchý: jedná se o [[Interval (hudba)|souzvuk dvou tónů]], základního tónu a [[kvinta (hudba)|kvinty]]. Souzvuk kvinty se velice často ještě doplňuje o [[Oktáva (hudba)|oktávu]], aby se tak dosáhlo plnějšího zvuku. Dalším znakem je jejich jednoznačná harmonická průzračnost a čitelnost – a to také u zkresleného tónu.
  
  Dvojhmaty se většinou hrají tak, že ukazováček vždy drží určitý [[pražec (hudba)|pražec]] a prsteník zároveň mačká na tenčí struně o dva pražce vyšší tón. Dvojhmaty jsou výhodné tím, že prstoklad je vždy stejný, ale můžeme ho posunovat kdekoliv po hmatníku. Přidáním dalšího prstu se získá méně používaný trojhmat.
  
  ==== Typické harmonické vztahy ====
  Heavy metal se zakládá na riffech. Riffy se většinou tvoří pomocí tří základních harmonických složek: modální harmonie, [[tritón]] plus chromatismus, a pedálový tón.
  
  ===== Modální harmonie =====
  V tradičním heavy metalu se nejednou využívají modální stupnice, především [[aiolský modus|aiolský]] a [[frygický modus]].<ref>Walser (1993), str. 46</ref> To znamená, že žánr využívá modální akordové progrese jako je např. aiolská progrese I-VI-VII, I-VII-(VI) případně I-VI-IV-VII, nebo také frygické progrese, které zahrnují vztahy mezi I a ♭II (například I-♭II-I, I-♭II-III, anebo I-♭II-VII).
  
  Příklady využití aiolského módu:
  * [[Judas Priest]] – ''Breaking the Law'' (hlavní riff I-VI-VII)
  * [[Iron Maiden]] – ''Hallowed Be Thy Name'' (hlavní riff I-VI-VII)
  * [[Accept]] – ''Princess of the Dawn'' (hlavní riff I-VI-VII)
  
  Příklady využití frygického módu:
  * [[Mercyful Fate]] – ''Gypsy'' (hlavní riff I-♭II-I-VI-V)
  * [[Megadeth]] – ''Symphony of Destruction'' (hlavní riff ♭II-I)
  * [[Sodom]] – ''Remember the Fallen'' (intro + hlavní riff, na konci kterého se uplatňuje frygická kadence: I-♭II-III)
  
  ===== Tritón a chromatika =====
  [[Soubor:Black sabbath transcription.png|500px|náhled|vpravo|Příklad harmonické progrese s tritónem G-C# v hlavním riffu písně „Black Sabbath“]]
  Tritón a chromatika se v heavy metalu používají v množství akordových progresí.<ref>Marshall, Wolf. "Power Lord—Climbing Chords, Evil Tritones, Giant Callouses," ''Guitar Legends'', Duben 1997, str. 29</ref><ref name="MH">Dunn, Sam (2005). "[http://www.metalhistory.com Metal: A Headbanger's Journey] {{Wayback|url=http://www.metalhistory.com/ |date=20180807081407 }}". Warner Home Video (2006). Přístup: [[19. březen]] [[2007]]</ref> Tritón, neboli zvětšená kvarta, je hudební interval obsahující tři celé tóny, nebyl v středověkém, přísně harmonickém stylu povolený. To vedlo mnichy k tomu, aby jej přezdívali ''diabolus in musica''.<ref>První pokus zakázat tento interval souvisí zřejmě s rozvojem hexachordu, jejž zavedl Guido z Arezza (990–1050). Jedná se o řadu šesti po sobě následujících diatonických tónů s půltónovým intervalem uprostřed. Od té doby až po konec renesance byl tritón, přezdívaný ‚diabolus in musica‘, považovaný za nestálý interval a odmítaný kvůli své libozvučnosti. (Sadie, Stanley [1980]. "Tritone", in ''The New Grove Dictionary of Music and Musicians'', 1. vydání MacMillan, str. 154–5. {{ISBN|0-333-23111-2}}. Viz též Arnold, Denis [1983]. "Tritone", in ''The New Oxford Companion to Music, Svazek 1: A-J''. Oxford University Press. {{ISBN|0-19-311316-3}}). V období [[Barokní hudba|baroka]] a [[Klasicismus (hudba)|klasicizmu]] se povolil pod podmínkou, že bude správně rozvedený. Nicméně až v období [[Romantismus (hudba)|romantismu]] a [[Současná klasická hudba|současné klasické hudby]] ho začali skladatelé naplno využívat, spolu s jeho negativní „ďábelskou“ pověstí.</ref> Podobně jako ve středověku, rovněž v moderní západní kultuře se tritón chápe jako něco „ďábelského“. V heavy metalu má tritón nezastupitelné místo při kytarových sólech a riffech – příkladem je začátek písně „Black Sabbath“.
  
  ===== Pedálový tón =====
  V heavy metalu se jako harmonický základ hodně využívá pedálový tón. Jedná se o hluboký permanentní tón, během kterého se vyskytuje alespoň jeden cizí (čili disharmonický) souzvuk.<ref>Kennedy (1985), "Pedal Point," str. 540</ref> Heavymetalové riffy se zpravidla zakládají na nepřetržitém opakování tónu, který se hraje na nejhrubších (čili nejnižších) strunách basové nebo rytmické kytary – obvykle se jedná o struny E, A nebo D.<ref>V black metalu se pedálový tón využívá pouze zřídka jako součást kytarového riffu, spíše se využívá při hře na basu.</ref> Jinými slovy, jednoduchý basový tón—nejčastěji nízké tóny E nebo A—se soustavně opakuje, a mezitím se postupně hrají různé akordy, včetně akordů, které obvykle nezahrnují onen basový tón, čímž se vytváří zdání napětí. Příkladem je úvodní riff písně „You've Got Another Thing Comin'” od Judas Priest, kde jedna kytara hraje pedálový tón F#, a druhá kytara hraje akordy.
  
  ==== Vliv [[klasická hudba|klasické hudby]] ====
  [[Soubor:Ritchie Blackmore 1977.jpg|náhled|[[Ritchie Blackmore]], zakladatel [[Deep Purple]] a [[Rainbow]], známý neoklasickým přístupem ve svých kytarových vystoupeních.]]
  Podle Roberta Walsere, vedle blues a R&B, „heavy metal ovlivňují ve velké míře už od počátků žánru různé hudební styly známé pod společným názvem „[[klasická hudba]]‘“. Tvrdí, že mezi nejlepší metalové hráče patří kytaristé, kteří se věnovali rovněž studiu klasické (vážné) hudby. Osvojením a adaptováním předloh z klasické hudby položili základ novému druhu kytarové virtuozity a změnám v harmonickém a melodickém jazyce heavy metalu.<ref>Walser (1993), str. 58</ref>
  
  Většina hudebních prvků, které si osvojili heavymetaloví muzikanti, má původ v [[Barokní hudba|baroku]], [[Klasicismus (hudba)|klasicismu]] a [[romantismus|romantismu]]. [[Ritchie Blackmore]], kytarista z [[Deep Purple]] a [[Rainbow]], a [[Uli Jon Roth]], kytarista ze [[Scorpions]], už počátkem 70. let experimentovali s hudebními figurami vypůjčenými z klasické hudby. Během 80. let se kytaristé [[Randy Rhoads]] a [[Yngwie Malmsteen]] nechali inspirovat barokními a později taktéž klasicistickými hudebními formami, načež se stali vzorem pro neoklasicistické metalové hráče, ke kterým patří například [[Michael Romeo]], [[Michael Angelo Batio]], a [[Tony MacAlpine]].
  
  I když množství metalových muzikantů tvrdí, že se nechali inspirovat skladateli klasické hudby, heavy metal na ni přímo nenavazuje.<ref>Na historickou klasiku přímo navazuje [[současná klasická hudba]].</ref> Klasická a tvrdá hudba vznikly na základě odlišných kulturních tradicí a zkušeností: klasická hudba navazuje na tradici umělecké hudby, zatímco metal na tradici [[populární hudba|populární hudby]]. Muzikologové Nicolas Cook a Nicola Dibben k tomu poznamenávají, že „analýza populární hudby často ukáže vliv ‚uměleckých tradic‘. Příkladem je Walserovo spojení heavy metalu s filozofií a dokonce i s vnějšími projevy romantismu 19. století. Bylo by, ale, mylné tvrdit, že blues, rock, heavy metal, rap či taneční hudba se přímo odvíjejí od ‚umělecké hudby.‘“<ref>Viz Cook a Dibben (2001), str. 56</ref> Výpůjčky heavy metalu z klasické hudby se týkají zejména motivů, melodií a stupnic, a ne komplikovaných složek, jako jsou kontrapunkt, vícehlas nebo klasická strukturální schémata. Heavymetalové kapely, včetně [[Progresivní metal|progresivních]] a neoklasických kapel, se obyčejně nesnaží dodržovat kompoziční a estetické požadavky klasické hudby.
  
  === Motivy textů ===
  [[Soubor:King Diamond live 2006 Moscow 02.jpg|náhled|[[King Diamond]] je známý psaním koncepčních hororových textů]]
  Heavy metal, podobně jako [[blues]], v němž má kořeny, obsahuje často sexuální podtón – počínaje podmanivými nahrávkami [[Led Zeppelin]] a konče současnou numetalovou tvorbou, které nejsou cizí otevřené sexuální narážky.<ref>Weinstein (1991), str. 36</ref> S rostoucí oblibou thrash metalu v 80. letech se stále větší množství metalových písní začalo zabývat politikou a sociálními otázkami ([[System of a Down]]). Romantika a baladičnost patří mezi obvyklé motivy gothic a doom metalu, a stejně tak nu metalu, který se navíc zabývá problémy dospívající mládeže. Některé styly, např. melodický death metal, progresivní metal, a black metal, oblibují filozofickou tematiku, zatím co textová stránka extrémnějších odnoží [[death metal]]u a [[Grindcore|grindcoru]] se skládá výlučně z útočného, nelidského, a často nerozumného obsahu.
  
  Nedílnou součástí tohoto druhu hudby jsou podivné, fantastické texty, vyvolávající rozptýlení. Kupříkladu texty kapely Iron Maiden často v sobě nesou znaky bájesloví, krásné literatury a poezie; k takovým písním patří např. „Rime of the Ancient Mariner“ („Píseň o starém námořníkovi“), založená na stejnojmenné básni [[Samuel Taylor Coleridge|Samuela Taylora Coleridge]]. Mezi další ukázkové příklady patří: „The Wizard“ od [[Black Sabbath]], „The Conjuring“ a „Five Magics“ od [[Megadeth]] či „Dreamer Deceiver“ od [[Judas Priest]]. Další interpreti se ve svých textech zaměřují na válku, nukleární zkázu, [[životní prostředí]], a [[politika|politické]] či [[náboženství|náboženské]] problémy. Vzorovými příklady jsou písně jako „[[War Pigs]]“ od [[Black Sabbath]], „Killer of Giants“ od [[Ozzy Osbourne|Ozzyho Osbourna]], “Disposable Heroes” od [[Metallica|Metallicy]], „2 Minutes to Midnight“ od [[Iron Maiden]], „Balls to the Wall“ od [[Accept]], "Nuclear Attack" od Sabaton a „Peace Sells“ od Megadeth. Motiv smrti, zastávající přední místo v heavy metalu, se objevuje v textech takových rozdílných kapel jako Iron Maiden, Black Sabbath, [[Slayer]], nebo [[W.A.S.P.]] [[Power metal|Powermetalové]] kapely, jejichž textové a hudební motivy jsou většinou pompézní a optimistické, potvrzují výjimku tohoto temného pravidla. Mnohé powermetalové skupiny, například [[Helloween]], tvrdí, že metal by měl být inspirující a optimistickou hudbou.
  
  Tematika heavy metalu čelí již dlouhé roky ostré kritice. Podle Jona Parelese „ústřední motiv heavy metalu je jednoduchý a skutečně univerzální. Chrochtáním, sténáním a povznesenými texty vyzdvihuje…nespoutanou zábavu… Jádro muziky je upjaté a pevně dané.“<ref name="JP" /> Hudební kritici častokrát považují metalové texty za nezralé a otřepané, a v mnohých případech zastávající se mizogynie a [[Okultizmus|okultizmu]]. V [[1980–1989|80. létech]] členové organizace „Parents Music Resource Center“ („Sdružení rodičů pro kontrolu hudby“) uspořádaly velkou kampaň proti populární hudbě. Žádali Kongres, aby omezil hudební průmysl, jelikož je pobuřovaly urážlivé – především heavymetalové – texty. V roce [[1990]] musela kapela [[Judas Priest]] čelit obžalobě, kterou proti nim vznesli rodiče dvou mládenců, kteří se údajně před pěti lety zavraždili poté, co si vyslechli podprahové poselství v písni zmíněných muzikantů, a které znělo „do it“ („udělej to“). Případ si získal velkou pozornosti veřejnosti, avšak hudebníci byli posléze uznání za nevinné.<ref>Viz např. Ewing a McCann (2006), str. 104–113</ref>
  
  === Vizuální prvky ===
  [[Soubor:KISS in concert Boston 2004.jpg|náhled|[[Kiss]] v roce 2004 s tradičním makeupem]]
  Nedílnou součástí populární hudby je i vizuální stránka, což platí i pro heavy metal. Obaly alb, vystoupení na pódiu, kostýmy kapel a [[videoklip]]y jsou téměř stejně důležité jako hudba samotná, nicméně jen zřídkakdy přednější než hudební tvorba.<ref>Weinstein (2000), str. 27</ref> Z každého díla lze tedy získat množství dojmů; heavy metal z hlediska umělecké formy je velice široký pojem, jelikož mu nedominuje pouze jeden vyjadřovací prostředek. Zatímco malba má vizuální podobu, symfonie zvukovou, v metalových kapelách se zvuková podoba spojuje s vizuální (obal alba, vystoupení na pódiu, oblečení atd.). Některé rané heavymetalové seskupení, např. [[Alice Cooper]] a [[Kiss]], a rovněž novější skupiny jako [[GWAR]], [[Mushroomhead]], [[Slipknot]] či [[Marilyn Manson (hudební skupina)|Marilyn Manson]], získaly popularitu nejenom díky své hudbě, ale přispěly k ní také jejich vystoupení na pódiu a hanlivé chování muzikantů. Nejlépe je na tom s vizuálním efektem skupina [[Lordi]] (skupina je výborná jak hudebně tak vzhledově).<ref>Van Zoonen (2005), str. 40.</ref>
  
  Dlouhatánské vlasy jsou, podle Weinstein, „nejvýraznějším poznávacím prvkem metalové módy.“<ref>Weinstein (2000), str. 129</ref> Heavy metal převzal tento rys původně z kultury hippies. V 80. a 90. létech heavymetalové háro „symbolizovalo nenávist, odpor a rozčarování generace, která se očividně necítí nikde doma“, tvrdí novinář Nader Rahman. Dlouhé vlasy dodaly členům metalové komunity „sílu nevyhnutnou na to, aby se mohli bouřit vesměs proti ničemu.“<ref>Rahman, Nader. [http://www.thedailystar.net/magazine/2006/07/04/musings.htm "Hair Today Gone Tomorrow"]. ''Star Weekend Magazine'', [[28. červenec]] [[2006]]. Přístup: [[20. listopad]] [[2007]].</ref>
  
  Klasický metalový stejnokroj se skládá z modrých džínů, černého trička, bot a černé kožené nebo džínové bundy. Trička bývají většinou ozdobené logy nebo kresbami představujícími milovanou metalovou kapelu.<ref>Weinstein (2000), str. 127</ref> V polovině 70. let se zásluhou [[Judas Priest]] a [[Motörhead]] ujala mezi heavymetalisty kožená móda a motorkářská kultura.<ref name="Covach">Covach, John.[http://www2.wwnorton.com/college/music/rockhistory/outlines/ch12.htm "Heavy Metal, Rap, and the Rise of Alternative Rock (1982–1992)"] {{Wayback|url=http://www2.wwnorton.com/college/music/rockhistory/outlines/ch12.htm |date=20120604211738 }} ''What's That Sound? An Introduction to Rock and its History'' (W. W. Norton). Přístup: [[16. listopad]] [[2007]].</ref><ref>{{Citace periodika| url=http://members.firstinter.net/markster/KILLINGMACHINE.html| titul=Hell Bent for Leather/Killing Machine Info Page| periodikum=Judas Priest Info Pages| příjmení=| jméno=| datum přístupu=28-12-2008| url archivu=https://web.archive.org/web/20071123173640/http://members.firstinter.net/markster/KILLINGMACHINE.html| datum archivace=23-11-2007| nedostupné=ano}} {{Wayback|url=http://members.firstinter.net/markster/KILLINGMACHINE.html |date=20080919112534 }}</ref> Během 80. let měli na metalovou módu značný vliv [[punk rock]], [[gothic rock]], a rovněž [[horor]]ové filmy.<ref name="Umelec">Pospiszyl, Tomáš. [http://www.divus.cz/umelec/en/pages/umelec.php?id=13&roc=2001&cis=1 "Heavy Metal"] {{Wayback|url=http://www.divus.cz/umelec/en/pages/umelec.php?id=13&roc=2001&cis=1 |date=20080603034818 }}. ''Umelec'', Leden 2001. Přístup: [[20. listopad]] [[2007]].</ref> Především [[glam metal|glammetalové]] kapely onoho období si zakládaly na vzhledu a osobním stylu. Měli zalíbení v dlouhých, barvených, natupírovaných vlasech, (z toho důvodu přezdívka „[[hair metal]]“, hair = vlasy), líčení, vyfintěných kostýmech a doplňcích, jako jsou třeba čelenky, šátky a bižuterie.<ref>Thompson (2007), str. 135; Blush, Steven. [http://feralhouse.com/press/mini_sites/american_hair_metal/excerpts.php "''American Hair Metal''—Excerpts: Selected Images and Quotes"] {{Wayback|url=http://feralhouse.com/press/mini_sites/american_hair_metal/excerpts.php |date=20101022091538 }}. FeralHouse.com. Přístup: [[25. listopad]] [[2007]].</ref> Přepracované kostýmy, vlasy a make-up jsou populární taktéž u skupin (mnohdy nemetalových) japonského hnutí „visual kei“, kterému položila základ kapela [[X Japan]] koncem 80. let.<ref>{{Citace elektronické monografie| autor=Strauss, Neil| url=http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9D00EFD7103DF93BA25755C0A96E958260&sec=&spon=&pagewanted=all| titul=The Pop Life: End of a Life, End of an Era| datum=18. červen 1998| edice=New York Times| datum přístupu=2008-05-09}}</ref>
  
  === Fyzická gesta ===
  [[Soubor:Metsatöll at Tuska 2006.jpg|náhled|Fanoušci zvedajíce ruce zakončené klasickým metalovým „paroháčem“ během koncertu estonské heavymetalové skupiny Metsatöll, 2006.]]
  Při živých vystoupeních mají metaloví hudebníci v oblibě „headbanging“, při kterém se hází hlavou do rytmu hudby; vizuálně je to efektní, když má člověk dlouhé vlasy. „Paroháče", široce rozšířené gesto, přinesl na rocková pódia americký vokalista s italskými kořeny, [[Ronnie James Dio]], během svého působení v rockových kapelách, především [[Rainbow]], [[Black Sabbath]] a [[Dio]].<ref name="MH" /> Inspirací mu byla jeho babička, která toto gesto, spojené s italskou nadávkou „cornuto“, často používala. [[Gene Simmons]] ze skupiny [[Kiss]]<ref>Appleford, Steve. "[http://www.mk-magazine.com/news/archives/000929.php Odyssey of the Devil Horns]". ''MK Magazine'', [[9. září]] [[2004]]. Přístup: [[31. březen]] [[2007]].</ref> sice tvrdil, že on byl první, kdo toto gesto během koncertů dělal, a vycházel údajně ze [[Spider-Man]]a, vypouštějícího pavučinu (takže měl palec trčící „do prostoru“), ale vzhledem k tomu, že [[Ronnie James Dio]] koncertoval již na konci 60. let (s kapelou [[The Electric Elves]], později jen [[Elf (hudební skupina)|Elf]]) a [[Kiss]] se dali dohromady až v roce 1973, je zřejmé, komu zmíněné prvenství opravdu náleží.
  
  Návštěvníci metalových koncertů netančí v běžném slova smyslu; Deena Weinstein tvrdí, že to může být následkem toho, že publikum bývá převážně mužské a většinou heterosexuální. Rozlišuje především dva tělesné pohyby, které mají být náhradou za tanec: již zmíněný „headbanging“ a také „fistbanging“ (bití pěstmi do vzduchu), které je rytmickým gestem.<ref>Weinstein, str. 130</ref> Oblíbeným „tancem“ posluchačů metalu, ať už doma nebo na koncertě, je předstírání hry na kytaru (angl. „air guitar“).<ref>Weinstein, str. 95</ref> Mezi další oblíbené činnosti diváků patří: skákání do obecenstva (stage diving), surfování v davu (crowd surfing), tlačení a postrkovaní v chaotických šarvátkách (moshing), na některých koncertech i [[pogo]].
  
  === Heavymetalová subkultura ===
  [[Soubor:HeavyMetalJckt.jpg|náhled|vpravo|Metalový fanoušek v džínové bundě s nášivkami a předlohami heavy metalových kapel [[Metallica]], [[Guns N' Roses]], [[Iron Maiden]], [[Slipknot]], [[Dio]] a [[Led Zeppelin]].]]
  Deena Weinstein tvrdí, že silná, uzavřená, převážně mužská subkultura umožnila heavy metalu vytrvat na výsluní podstatně delší dobu než se to podařilo mnohým jiným rockovým žánrům.<ref>Weinstein, str. 103, 7, 8, 104</ref> Metalové publikum se skládá zejména z pracujících bělochů mužského pohlaví (v britském hrabství [[West Midlands (hrabství)|West Midlands]] a státech USA: [[New York (stát)|New York]], [[Kalifornie]] a [[Washington (stát)|Washington]] byl metal většinou hudbou 'dělnické mládeže'). Navzdory tomu je tato skupina tolerantní i vůči těm, jež stojí mimo „tvrdého jádra“ subkultury, drží-li se nepsaného metalového zákona, co se oblečení, vzhledu a chování týče.<ref>Weinstein, str. 102, 112</ref> K projevům spolupatřičnosti se subkulturou patří nejenom návštěvy koncertů a společná móda, ale i přispívání do metalových časopisů, a v poslední době rovněž příspěvky na webové stránky.<ref>Weinstein, str. 181, 207, 294</ref>
  
  Heavymetalové scéně, která má vlastní nepsané zákony ohledně autenticity, přischla přezdívka „odcizená subkultura“ („subculture of alienation“).<ref name="JQS">"Three profiles of heavy metal fans: A taste for sensation and a subculture of alienation." In ''Journal Qualitative Sociology''. Publisher Springer Netherlands. ISSN 0162-0436 (Tištěná verze) 1573-7837 (Online verze). Svazek 16, číslo 4 / Prosinec 1993. Strany 423-443</ref> Podle tohoto zákona musí být muzikanti bezvýhradně oddání muzice a subkultuře, která je podporuje, nesmějí se ucházet o pozornost médií, a nikdy nesmějí „zradit“.<ref>Weinstein, str. 46, 60, 154, 273</ref> A od fanoušků se zase vyžaduje „odpor vůči systému a odluka od společnosti.“<ref>Weinstein, str. 166</ref> Lidé zabývající se metalem i oddaní fanoušci skupin, které měly značný podíl na vzniku metalu, mají sklon považovat některé interprety (a též některé fanoušky) za tzv. „pozéry“, čili lidi, kteří předstírají příslušnost k subkultuře, avšak nevědí nic o historii, textech ani poselstvích skupin, jejichž muziku poslouchají.<ref name="JQS" /><ref>Arnett, Jeffrey Jensen (1996). ''Metalheads: Heavy Metal Music and Adolescent Alienation''</ref>
  ==== Metal a satanismus ====
  I když spojení metalové hudby a subkultury se [[Satanismus|satanismem]] je stále ve společnosti vděčným objektem zájmu, bylo mnohokrát vyvráceno.<ref>{{Citace kvalifikační práce
   | příjmení = Boháč
   | jméno = Filip
   | instituce = ETF UK
   | odkaz na instituci = Evangelická teologická fakulta Univerzity Karlovy
   | titul = Vztah křesťanství a metalu
   | url = https://dspace.cuni.cz/handle/20.500.11956/66831
   | typ práce = bakalářská práce
   | vedoucí = Pavel Hošek
   | odkaz na vedoucího = Pavel Hošek
   | místo = Praha
   | rok vydání = 2014
   | počet stran = 65
   | strany = 
   | datum přístupu = 2025-08-12 
   | poznámka = 
   | jazyk = čeština
  }}</ref> A při příležitosti úmrtí [[Ozzy Osbourne|Ozzy Osbournea]] v červenci 2025 byla tato debata opět ve společnosti oživena.<ref>[https://info.dingir.cz/2025/08/ozzy-osbourne-krestan-v-satanskem-rouchu/ Ozzy Osbourne, křesťan v satanském rouchu] : [[Náboženský infoservis]], 12. 8. 2025</ref><ref>[https://www.nytimes.com/2025/07/22/arts/music/ozzy-osbourne-prince-of-darkness-black-sabbath.html Ozzy Osbourne, the Lovable Prince of Darkness] : ''The New York Times'' 22. 7. 2025</ref>
  
  == Etymologie ==
  Původ pojmu ''heavy metal'' ve vztahu k hudbě je neurčitý. Pojmenování „''heavy metal''“ (''těžký kov'') se po celá staletí používal v [[chemie|chemii]] a [[hutnictví]]. V novodobé populární kultuře použil tento výraz jako jeden z prvních americký [[Beat generation|beatnik]] [[William Seward Burroughs|William S. Burroughs]] ve své novele ''[[Hebká mašinka]]'' (''The Soft Machine'', [[1962]]) a také ve své další knize ''[[Nova Express]]'' ([[1964]]); ''heavy metal'' tu používá jako synonymum pro návykové drogy: „Se svými nemocemi a drogami vyvolávajícími orgasmus a se svými asexuálními, parazitickými formami života – národ heavymetalistů z Uranu obestřen chladným, modrým oparem vypařených bankovek – a hmyzí lidé z Minraudu se svou metalovou muzikou.“<ref>[[William Seward Burroughs|Burroughs, William S]]. "[http://www.efn.org/~dredmond/PP3.html Nova Express] {{Wayback|url=http://www.efn.org/~dredmond/PP3.html |date=20070414232023 }}". New York: Grove Press, 1964. str. 112</ref>
  
  [[Ian Christe]], heavymetalový historik, opisuje význam jednotlivých slov v [[slang]]u [[hippies]]: slovem „heavy“ se „popisovalo cokoli, co mělo silnou či opojnou atmosféru“, „metal“ označuje těžké duševní rozpoložení.<ref>Christe (2005), str. 22</ref> V slangu [[Beat generation|beatniků]] se výraz „''heavy''“ ve významu „''vážný''“ používal už nějakou dobu předtím a rovněž i ve vztahu k „''tvrdé hudbě''“ (heavy music), čili pomalejší, hlasitější variaci standardního popu. Debutové album [[Iron Butterfly]], vydané začátkem roku [[1968]], bylo pojmenováno „[[Heavy (album, Iron Butterfly)|Heavy]]“. První zdokumentované použití výrazu ''heavy metal'' se objevilo ten samý rok v písni „Born to Be Wild“ od [[Steppenwolf]], a poukazzovalo na motocykl:<ref>Walser (1993), str. 8</ref> „I like smoke and lightning / Heavy metal thunder / Racin' with the wind / And the feelin' that I'm under.” („Mám rád dým a blesk / burácení těžkého kovu / závodění s větrem / a pocit, že podléhám“). Další spornou hypotézu o původu heavy metalu přinesl v roku [[1995]] „Chas“ Chandler, bývalý manažer [[Jimi Hendrix]]'s Experience, v rozhovoru pro pořad „''Rock and Roll''“, který vysílala televizní stanice PBS. Říká, že „''…heavy metal je pojem, který má původ v článku [[The New York Times|New York Times]], který se týkal vystoupení Jimiho Hendrixe''“, a tvrdí, že autor opisoval Jimiho Hendrixe „''…jakoby poslouchal těžký kov (heavy metal) padající z nebes''“. Hodnověrnost tohoto tvrzení je ovšem sporná.
  
  První zdokumentované použití výrazu „''heavy metal''“ jako označení stylu rockové hudby se objevilo v recenzi [[Mike Saunders|Mikea Saunderse]]. [[12. listopad]]u [[1970]] v časopisu ''[[Rolling Stone]]'' hodnotil album vydané předešlého roku britskou kapelou [[Humble Pie]]: „Humble Pie svým americkým debutem ''As Safe As Yesterday Is'' dokázali, že nuda může mít mnoho podob. Předvedli se jako hlasitá, nemelodická, sračková rocková kapela těžkopádná jako těžký kov (heavy metal), s hřmotnými a ohlušujícími částmi, které mluví za všechno. Ne že, by všechny písně byly špatné…ale v podstatě stojí za hovno.“ Jejich album pojmenované „Humble Pie“ charakterizoval jako „nic nového pod sluncem, jenom to samé heavymetalové hovno, o které nikdo ani nezakopne.“<ref>{{Citace elektronické monografie| titul=Humble Pie: "Town and Country" (review)| autor=Saunders, Mike| edice=Rolling Stone| datum=12. listopad 1970| url=http://www.rollingstone.com/artists/humblepie/albums/album/158628/review/5944670/town_and_country| datum přístupu=2007-12-17| url archivu=https://web.archive.org/web/20071130055912/http://www.rollingstone.com/artists/humblepie/albums/album/158628/review/5944670/town_and_country| datum archivace=2007-11-30| nedostupné=ano}}</ref> V recenzi alba ''Kingdom Come'' od [[Sir Lord Baltimore]], která byla publikovaná v květnu 1971 v časopisu ''[[Creem]]'', Saunders píše: „Zdá se, že Sir Lord Baltimore mají nastudované všechny heavymetalové triky.“<ref>{{Citace elektronické monografie| titul=Sir Lord Baltimore's "Kingdom Come" (review)| autor=Saunders, Mike| edice=Creem| datum=May 1971| url=http://www.creemmagazine.com/_site/BeatGoesOn/SirLordBaltimore/KingdomCome001.html| datum přístupu=2007-03-17| url archivu=https://web.archive.org/web/20070308145737/http://www.creemmagazine.com/_site/BeatGoesOn/SirLordBaltimore/KingdomCome001.html| datum archivace=2007-03-08| nedostupné=ano}}</ref> Kritik časopisu ''Creem'' [[Lester Bangs]] je známý tím, že počátkem 70. let zpopularizoval výraz „heavy metal“, když recenzoval kapely jako Led Zeppelin a Black Sabbath.<ref>Weinstein (1991), str. 19</ref> V 70. letech určití kritici používali výraz ''heavy metal'' víceméně automaticky v hanlivém smyslu. Roku 1979 popřední hudební kritik [[John Rockwell]] z ''New York Times'' charakterizoval styl, jež nazýval „heavy metal rock“ jako „brutální agresivní hudbu, která se většinou hraje pro nadrogované lidi,“<ref>Rockwell, John. ''New York Times'', [[4. únor]] [[1979]], str. D22</ref> a v jiném článku jako „rokenrol dovedený do krajnosti oblíbený u bílých výrostků.“<ref>Rockwell, John. ''New York Times'', [[13. srpen]] [[1979]], str. C16</ref>
  
  Pojmy „heavy metal“ a „[[hard rock]]“ často označují stejný typ muziky, především mluví-li se o kapelách [[1970–1979|70. let 20. století]], kdy se tyto dva pojmy často vzájemně zaměňovaly.<ref>Du Noyer (2003), str. 96, 78</ref> Například kniha ''Rolling Stone Encyclopedia of Rock & Roll'' z roku 1983 obsahuje takovouhle pasáž: „[[Aerosmith]], proslulý svým agresivním hardrockovým stylem založeným na bluesu, patřil mezi nejvýznamnější heavymetalové skupiny poloviny sedmdesátých let.“<ref>Pareles and Romanowski (1983), str. 4</ref> V dnešní době by už asi sotva kdosi charakterizoval klasickou tvorbu Aerosmithu, jasně odkazující na tradiční [[rokenrol]], jako „heavy metal“. Dokonce i některé kapely, které stály u zrodu tohoto žánru, např. Led Zeppelin a Deep Purple, nebývají současnou metalovou komunitou považovány za heavymetalové kapely.
  
  == Historie ==
  
  === Kořeny: polovina 60. let ===
  [[Soubor:Cream on Fanclub 1968.png|náhled|vpravo|Cream v programu holandské televize ''Fanclub'' v roce 1968]]
  [[Spojené státy americké|Americké]] [[blues]] bylo velmi oblíbené a mělo velký vliv na první [[Spojené království|britské]] rockery; kapely jako [[The Rolling Stones|Rolling Stones]] a [[The Yardbirds]] nahrály [[coververze]] mnohých klasických bluesových skladeb, občas zrychlujíc tempo a využívajíc [[elektrická kytara|elektrické kytary]] místo původních [[Akustická kytara|akustických]] (podobné adaptace blues a jiné „''černé hudby''“ vytvořily základ původního [[rock and roll]]u). Britské bluesově orientované kapely (a jimi ovlivněné americké kapely) při svých hudebních experimentech vytvořily zvuk, který se později stal charakteristickým znakem heavy metalu: základem byl hlasitý, zkreslený kytarový zvuk, postavený na silových akordech.<ref name="waiser9" /> Do širšího povědomí dostaly tento styl roku 1964 [[The Kinks]] svojí písní „You Really Got Me“.<ref>Weinstein (1991), str. 18; Walser (1993), str. 9</ref> K tomuto novému kytarovému zvuku významně přispěla nová generace zesilovačů se [[Zpětná vazba|zpětnou vazbou]].<ref>Wilkerson (2006), str. 19.</ref> Zatím co [[Blues rock|blues-rockový]] styl bicích byl jednoduchý, bicí v heavy metalu byly mohutnější, komplexnější a hlasitější, a k tomu se přidával čím dál tím hlasitější zvuk elektrické kytary.<ref name="waiser10">Walser (1993), str. 10</ref> Zpěváci změnili techniku a byli stále závislejší na zesilovaní zvuku; také využívali nové stylistické a dramatické postupy. Souběžně s tím se zvyšovala úroveň nahrávací techniky, čímž se umožnil plnohodnotný záznam této tvrdé muziky.
  
  Spojením blues-rocku a psychedelického rocku se vytvořila téměř celá původní podstata heavy metalu.<ref>Weinstein (1991), str. 16</ref> Jednou z nejvýznamnějších kapel, které definovaly hranice žánru, bylo rockové trio [[Cream]]. Jejich mohutný, hutný zvuk je kombinací [[Eric Clapton|Claptonovy]] bluesové kytary, silného [[Jack Bruce|Bruceovho]] hlasu a jeho dynamické hry na basovou kytaru a [[jazz]]em ovlivněných rytmů bubeníka [[Ginger Baker|Gingera Bakera]].<ref>Charlton (2003), str. 232–33</ref> O jejich prvních dvou deskách, ''[[Fresh Cream]]'' (1966) a ''[[Disraeli Gears]]'' (1967), se říká, že významně ovlivnily celý budoucí žánr. Debutové album ''[[Are You Experienced]]'' (1967) od Jimi Hendrix Experience, mělo také nemalý vliv na metal. Hendrixovou kytarovou virtuozitu se snažili napodobit mnozí metaloví kytaristi; nejúspěšnější šlágr alba, „Purple Haze“, je nejednou považován za první heavymetalový hit.<ref name="waiser9" />
  
  === Počátky: konec 60. let a začátek 70. let ===
  [[Soubor:John Kay of Steppenwolf (1970's).jpg|náhled|upright|vlevo|John Kay z kapely [[Steppenwolf]].]]
  [[Soubor:LedZeppelinChicago75 2.jpg|náhled|[[Led Zeppelin]] během vystoupení v [[Chicago Stadium]] v lednu 1975]]
  [[Soubor:Black Sabbath (1970).jpg|náhled|Původní sestava [[Black Sabbath]] ([[1970]]).]]
  Roku 1968 se počal utvářet zvuk, který se později stal známý jako heavy metal. V lednu toho roku se na debutovém albu sanfranciské kapely [[Blue Cheer]] s názvem ''Vincebus Eruptum'' objevila [[Coververze|cover verze]] známého hitu „Summertime Blues“ od [[Eddie Cochran|Eddieho Cochrana]]. Tato skladba je ve všeobecnosti považována za první heavymetalovou nahrávku.<ref>McCleary (2004), str. 240, 506.</ref> Ten samý měsíc vyšlo rovněž album [[Steppenwolf (album)|Steppenwolf]] od [[Steppenwolf|stejnojmenné kapely]], které obsahovalo také píseň „Born to Be Wild“ zmiňující se o „heavy metalu“. V červnu t. r. se na světlo světa dostaly další dvě nahrávky, které se zapsaly do dějin: „Think about It“ od The Yardbirds (strana B jejich posledního singlu), kde kytarista [[Jimmy Page]] uvedl metalový zvuk, později ohromně populární; a horký kandidát na první heavymetalové album vůbec: ''[[In-A-Gadda-Da-Vida]]'' od [[Iron Butterfly]] se stejnojmennou 17minutovou titulní skladbou. V srpnu t. r. [[The Beatles|Beatles]] svým singlem „Revolution“ vytvořili nový standard pro zkreslení, používané při nejúspěšnějších hitech. [[The Jeff Beck Group]], jejichž lídr předtím zastával místo kytaristy v The Yardbirds, vydali své debutové album toho samého měsíce: ''Truth'' obsahoval jedny z „nejžhavějších, nejostřejších, nejpřímočařejších humorných zvuků všech časů,“ čímž připravil půdu pro novou generaci metalových kytaristů.<ref>Gene Santoro, citovaný v Carson (2001), str. 86.</ref> V říjnu debutovala živou nahrávkou Pageova nová kapela [[Led Zeppelin]]. V listopadu kapela [[Love Sculpture]], kde byl kytaristou [[Dave Edmunds]], vydala album ''Blues Helping'', na kterém představila hřmotivou, agresivní verzi [[Aram Chačaturjan|Chačaturjanovy]] písně „[[Šavlový tanec]]“. Beatlesácké tzv. ''Bílé album'', které rovněž vyšlo v listopadu, obsahovalo „Helter Skelter“ – skladbu, která se stala jednou z nejhlučnějších písní vydanou takovou významnou kapelou.<ref>Blake (1997), str. 143</ref>
  
  V lednu 1969 [[Led Zeppelin]] vydali [[Led Zeppelin (album)|stejnojmenné debutové album]], které se záhy umístilo na 10. místě v [[Billboard 200|albovém žebříčku]] amerického hudebního týdeníku ''[[Billboard]]''. V červenci se konal Atlanta Pop Festival, kde vystupoval Zeppelin a rovněž rockové trio [[Grand Funk Railroad]] inspirované skupinou Cream. Další Creamem inspirované seskupení – [[Leslie West]] – vydalo t. m. album ''Mountain'', obsahující tvrdé blues-rockové kytary a vřeštivé vokály. V srpnu se tato skupina – mezitím přejmenována na [[Mountain (skupina)|Mountain]] – zúčastnila na [[Hudební festival Woodstock|Woodstocku]], kde hrála víc než hodinu.<ref>Ačkoliv se v současnosti spíše řadí do žánru „hard rock“, jejich oficiální debutové album, ''Mountain Climbing'' (1970), se umístilo na 85. příčce v žebříčku „100 nejlepších metalových alb“, který sestavil roku 1989 časopis ''Hit Parader''. ''Survival'' (1971) od Grand Funk Railroad se umístilo na 72. příčce (Walser [1993], str. 174).</ref> Debutové album Grand Funk Railroad s názvem ''[[On Time]]'' vyšlo rovněž v srpnu. Na podzim zaznamenalo fenomenální úspěch ''[[Led Zeppelin II]]'' a singl „Whole Lotta Love“ se dostal na 4. příčku v žebříčku populární hudby časopisu ''Billboard''. Metalová revoluce se právě začala.
  
  Led Zeppelin definovali klíčové prvky nového žánru. Přispěli k tomu Pageova značně zkreslená kytarová hra a [[Robert Plant|Plantovy]] dramatické, srdcervoucí vokály.<ref>Charlton (2003), str. 239</ref> Při konstituovaní žánru byli právě tak důležité i kapely, u kterých byl více v oblibě stabilnější, „ryzejší“ heavymetalový sound. Z tohoto pohledu byli klíčovými nahrávky od [[Black Sabbath]]u (''[[Black Sabbath (album)|Black Sabbath]]'' a ''[[Paranoid]]'') a [[Deep Purple]] (''[[Deep Purple in Rock]]'').<ref name="waiser10" /> [[Black Sabbath]] vyvinuli mimořádně tvrdý sound. Zčásti má na tom zásluhu pracovní nehoda, která se přihodila [[Tony Iommi|Tonymu Iommimu]] v roku 1966. Jelikož nebyl schopný normální hry, musel přeladit svou kytaru, aby mu hra nezpůsobovala takovou bolest, a musel se spoléhat na silové akordy, kvůli jejich poměrně jednoduchému prstokladu.<ref>di Perna, Alan. „The History of Hard Rock: The 70's.” ''Guitar World''. Březen 2001.</ref> Deep Purple v prvních létech neměli vyhraněný styl, nicméně počnouc rokem 1969 se kapela, vedená vokalistou [[Ian Gillan|Ianem Gillanem]] a kytaristou [[Ritchie Blackmore|Ritchiem Blackmorem]], začala ubírat směrem k novovznikajícímu heavymetalovému stylu.<ref>Charlton (2003), str. 241</ref> V roku 1970 bodovali ve významných britských hitparádách Black Sabbath s písní „[[Paranoid (skladba)|Paranoid]]“ a Deep Purple s „Black Night“. Také tři další britské kapely vydali toho roku své debutové alba, které se nesli v duchu heavy metalu: ''Very 'eavy… Very 'umble'' od [[Uriah Heep]], ''UFO 1'' od [[UFO (skupina)|UFO]] a ''Sacrifice'' od [[Black Widow]]. I když jejich styl se obyčejně nepovažuje za heavy metal, [[Wishbone Ash]] zavedli do praxe styl dvou kytar – rytmické a sólové, čímž inspirovali mnohé budoucí metalové kapely. Okultní tematika a obrazotvornost kapel Black Sabbath, Uriah Heep a Black Widow měly rovněž podstatný vliv; Led Zeppelin začal klást důraz na podobné prvky od svého [[Led Zeppelin IV|čtvrtého alba]] vydaného roku 1971.
  
  [[Soubor:Phil-Lynott Thin Lizzy.jpg|náhled|upright|[[Brian Robertson]], [[Phil Lynott]], [[Scott Gorham]] z [[Thin Lizzy]] během Bad Reputation Tour, 24. listopadu 1977]]
  Na druhém břehu Atlantiku určovala kurz [[Grand Funk Railroad]], „komerčně nejúspěšnější americká heavymetalová kapela od roku 1970 až do svého rozpadu roku 1976 uvedla do praxe nový výraz, který byl v sedmdesátých letech synonymem úspěchu: soustavné koncertování.“<ref>Pareles a Romanowski (1983), str. 225</ref> Dalšími metalovými kapelami z USA byly [[Dust]] (první deska 1971), [[Blue Öyster Cult]] ([[Blue Öyster Cult (album)|1972]]) a skupina [[Kiss]] ([[Kiss (album)|1974]]).
  
  V [[Západní Německo|Západním Německu]] debutovala roku 1972 albem ''[[Lonesome Crow]]'' kapela [[Scorpions]].
  
  [[Ritchie Blackmore|Blackmore]], jehož virtuozita se projevila na albu Deep Purple ''[[Machine Head (album)|Machine Head]]'' (1972), opustil skupinu roku 1975 a založil kapelu [[Rainbow]]. Tyto kapely si získali přízeň publika neustálým koncertováním a svým stále se zlepšujícím šoumenstvím.<ref name="waiser10" /> Spornou otázkou zůstává, jestli tvorbu těchto a dalších průkopnických kapel možno považovat vskutku za „heavy metal“ nebo prostě jenom za „hard rock“. Ty, mající blíže k bluesovým kořenům či zakládající si na melodice v současnosti většinou spadají do druhé kategorie. Vynikajícím příkladem jsou [[AC/DC]], kteří debutovali roku 1975 albem ''High Voltage''. Encyklopedie ''Rolling Stone'' z roku 1983 píše o „australské heavymetalové kapele AC/DC…“<ref>Pareles a Romanowski (1983), str. 1</ref> Rockový historik Clinton Walker tvrdí, že „nazývat AC/DC heavymetalovou kapelou bylo nepřesné v létech sedmdesátých a nic se na tom nezměnilo ani v současnosti… Jsou rokenrolovou kapelou, která zkrátka hraje tak tvrdě, jako se to vyžaduje v metalu.“<ref>Walker (2001), str. 297</ref> Nejedná se tu pouze o otázku definicí, ale rovněž o to, že je třeba jasně rozlišovat mezi samotným stylem, a tím, k čemu se hlásí fanoušci. Ian Christe píše jako se Ozzy Osbourne stal „mluvčím šílenosti rockových hvězd a získal naprostou oddanost heavymetalových zatracenců.“<ref>Christe (2005), str. 69</ref>
  
  Britská kapela [[Judas Priest]], debutující albem ''[[Rocka Rolla]]'' roku 1974, je po [[Black Sabbath]] další kapelou, kterou je třeba brát do úvahy. Christe píše o Black Sabbath
  <blockquote>
  „… nabídli posluchačům něco víc než tři akordy a dobrou show – ale jejich obecenstvo chtělo pátrat dál po zvucích s podobným účinkem. V polovině 70. let bylo možno metalovou estetiku vystopovat jako bájnou bestii v náladové base a složitých zdvojených kytarách [[Thin Lizzy]], v jevištní stylizaci Alice Coopera, v excelující kytaře a pompézních vokálech Queenu a hřmotných středověkých námětech Rainbow. Potom ale, následujíce Sabbath, vyrazili z Birminghamu Judas Priest, aby tato rozličná nejsvětlejší místa hardrockové zvukové palety spojili a zesílili. Poprvé se z heavy metalu stal žánr sám o sobě.“<ref>Christe (2005), str. 31–32</ref>
  </blockquote>
  
  Navzdory tomu, že se ani jedno album Judas Priest až do 80. let nedostalo do žebříčku 40 nejlepších alb v USA, kapela bývá pokládána za následovníka sabbathovského heavy metalu. Používajíc dvě kytary, prudká tempa a čistší kovový zvuk bez bluesových vlivů, vytvořili standard, kterým se řídilo nesčetné množství budoucích skupin.<ref>Walser (1993), str. 6</ref> Heavy metal sice získával stále větší popularitu, ale kritici tuto muziku neměli příliš v lásce. Nelíbilo se jim, že heavy metal převzal ze šoubyznysu různé obchodnické triky (vizuální stránka projevu apod.)<ref name="waiser11">Walser (1993), str. 11</ref>, přesto měli největší námitky k bezmyšlenkovitosti hudebního a textového pojímaní: v recenzi alba Black Sabbath, jež napsal počátkem 70. let přední hudební kritik [[Robert Christgau]], se metal popisuje jako „pochmurný a dekadentní … nedůvtipné, nestydaté ožebračování.“<ref>Christgau (1981), str. 49</ref>
  
  === Střední proud: konec 70. let a začátek 80. let ===
  [[Soubor:Judas Priest Retribution 2005 Tour.jpg|náhled|Skupina [[Judas Priest]] v roce 2005.]]
  [[Soubor:Iron Maiden - bass and guitars 30nov2006.jpg|náhled|vpravo|[[Iron Maiden]] patřili mezi přední představitele Nové vlny britského heavy metalu, inspirované punk rockem.]]
  V polovině 70. let se objevil [[punk rock]], který se vyvinul jako reakce jednak na moderní měšťáckou společnost, jednak na rokenrol jakoby vyrobený na montážní lince (a tedy i heavy metal) těch dob. Koncem 70. let prodej heavymetalových nahrávek prudce klesl, především na úkor punku, [[disco|disca]] a komerčního rocku.<ref name="waiser11" /> Jelikož významná vydavatelství se orientovala na punk, množství novějších britských heavymetalových kapel nacházelo inspiraci právě v agresivitě, energickém zvuku, v nízké zvukové kvalitě a v postoji „udělej si sám“ (zkráceně DIY „do it yourself“). Undergroundové metalové kapely se rozhodly vzít všechno do vlastních rukou a založit nezávislá specializovaná vydavatelství.<ref>Christe (2005), str. 44</ref> Jak se hnutí šířilo, zavedené britské hudební týdeníky jako ''Sounds'' a ''New Musical Express'' začaly jevit zájem o metalové kapely. Geoff Burton, který psal pro ''Sounds'', zpopularizoval termín „New Wave of British Heavy Metal“, který se obvykle zkracoval do akronymu NWOBHM.<ref>Christe (2005), str. 45</ref> Kapely NWOBHM [[Iron Maiden]], [[Motörhead]], [[Saxon (hudební skupina)|Saxon]], [[Diamond Head]] a [[Def Leppard]] daly heavy metalu nový dech. Následujíc příklad Judas Priest zhutnily zvuk, omezily bluesové vlivy a potrpěly si více na rychlé tempa.<ref>{{Citace elektronické monografie| titul="Judas Priest"| autor=[[Stephen Thomas Erlewine|Erlewine, Stephen Thomas]] a [[Greg Prato]]| vydavatel=All Music Guide| datum=| url=http://www.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&searchlink=JUDAS| PRIEST&sql=11:kifrxqe5ldse~T1| datum přístupu=2007-04-30| url archivu=https://www.webcitation.org/68BbqFEIo?url=http://www.allmusic.com/| datum archivace=2012-06-05| nedostupné=ano}} {{Citace elektronické monografie| titul="Genre—New Wave of British Heavy Metal| autor=| vydavatel=All Music Guide| datum=| url=http://www.allmusic.com/explore/style/d7760| datum přístupu=2007-03-17| url archivu=https://web.archive.org/web/20120402101819/http://www.allmusic.com/explore/style/d7760| datum archivace=2012-04-02| nedostupné=ano}}</ref> Roku 1980 se alba Iron Maiden, Motörhead a Saxon dostaly do první desítky nejlepších britských alb, čímž NWOBHM pronikla do středního proudu. O rok později se Motörhead stali první kapelou z onoho hnutí, která se, se svým albem ''[[No Sleep 'til Hammersmith]]'', dostala na vrchol britských žebříčků. Další kapely NWOBHM, např. Diamond Head a [[Venom (hudební skupina)|Venom]], měly rovněž nemalou zásluhu na vývoji metalu, i když nedosáhly takový komerční úspěch.<ref>Weinstein (1991), str. 44</ref>
  
  Prvá generace metalových kapel se pomalu vytrácela ze scény. Deep Purple se rozpadli zanedlouho poté, co Blackmore roku 1975 opustil kapelu, a Led Zeppelin skončili roku 1980. [[Los Angeles|Losangeleští]] [[Van Halen]], kteří předskakovali na koncertě Black Sabbath, strhávali pozornost na úkor stárnoucích muzikantů.<ref>Christe (2005), str. 37</ref> [[Eddie Van Halen]] se stal jedním z nejoslnivějších metalových virtuózů onoho období. Podle Christeho „jeho technika hry na kytaru byla dokonalá a parádní sóla jako ‚[[Eruption (skladba)|Eruption]]‘ vynesla heavymetalovou kytaru na úplný vrchol“.<ref>Christe (2005), str. 62</ref> Mezi pověstné virtuózy se zařadili rovněž muzikanti [[Randy Rhoads]] a [[Yngwie Malmsteen]], jejichž jména se spájejí se stylem v současnosti známém jako „neoklasický metal“. Na čele interpretů inspirovaných klasickou hudbou byli Blackmore a člen Scorpions [[Uli Jon Roth]]. Tato nová generace měla v oblibě používání klasicistických kytar s nylonovými strunami – činil tak například Rhoads v písni „Dee“ na nahrávce ''[[Blizzard of Ozz]]'' (1980), debutovém albu bývalého zpěváka Black Sabbath [[Ozzy Osbourne|Ozzyho Osbourna]].
  
  V druhé polovině 70. let se metalová scéna, povzbuzená úspěchem Van Halenovců, počala rozvíjet v jižní Kalifornii, především v oblasti Los Angeles. V klubech na Sunset Strip v Los Angeles mají kořeny kapely jako [[Quiet Riot]], [[Ratt]], [[Mötley Crüe]] a [[W.A.S.P.]], které se nechaly inspirovat tradičním heavy metalem počátku 70. let<ref>Rivadavia, Eduardo. "[http://www.allmusic.com/artist/p5209 Quiet Riot]". All Music Guide. Přístup: [[25. březen]] [[2007]]; Neely, Kim "[http://www.rollingstone.com/artists/ratt/albums/album/211449/review/5946112/detonator Ratt] {{Wayback|url=http://www.rollingstone.com/artists/ratt/albums/album/211449/review/5946112/detonator |date=20071002050205 }}". Rolling Stone. Přístup: [[3. duben]] [[2007]]; Barry Weber & Greg Prato. "[http://www.allmusic.com/artist/p4964 Mötley Crüe]". All Music Guide. Přístup: [[3. duben]] [[2007]]; Dolas, Yiannis. "[http://www.rockpages.gr/interviews/wasp2004-en.htm Blackie Lawless Interview] {{Wayback|url=http://www.rockpages.gr/interviews/wasp2004-en.htm |date=20080501142629 }}" Rockpages. Prístup: [[3. duben]] [[2007]]</ref> a od [[glam rock|glamrockových]] seskupení typu [[Alice Cooper]] a Kiss si vypůjčily divadelní prvky (a občas též oblibu líčení).<ref>Christe (2005), str. 68–69</ref> Glam metal se vyznačuje [[Hédonismus|hédonistickými]] texty a živelným chováním. Po hudební stránce ho charakterizují rychlé kytarové sóla, hymnické refrény a melodičnost víceméně inspirovaná popem. Glammetalové hnutí se, spolu s kapelami typu Twisted Sister, stalo hlavní sílou v metalu a rockové hudbě jako takové.
  
  Po úspěchu NWOBHM a po přelomovém albu Judas Priest ''[[British Steel]]'' (1980) se na počátku 80. let heavy metal stával stále oblíbenější. Přítomnost na [[MTV]] měla obrovský vliv na propagaci hudebních skupin a v mnohých případech pomohla znásobit prodej nahrávek.<ref>Christe (2005), str. 91</ref> Videoklipy Def Leppard k albu ''Pyromania'' (1983) udělaly z kapely hvězdy první kategorie a Quiet Riot se stali první tamější heavymetalovou kapelou, které se podařilo dostat na vrchol žebříčku ''Billboard'' s písní ''Metal Health'' (1983). Neméně důležitým při rozšiřovaní posluchačské základny se ukázal „US Festival“ konaný v Kalifornii roku 1983. Na tomto třídenním festivalu byl jeden den věnovaný čistě jenom heavymetalovému žánru, který tu zastupovali Ozzy Osbourne, Van Halen, Scorpions, Mötley Crüe, Judas Priest a jiní, a kterému se podařilo přitáhnout největší pozornost publika.<ref>Weinstein (1991), str. 45</ref> Mezi roky 1983 a 1984 vzrostla prodejnost heavymetalových nahrávek z 8 na 20 procent všech nahrávek prodaných v USA.<ref>Walser (1993), str. 12</ref> Vícero popředních odborných časopisů zasvěcených žánru začalo svou činnost. Patřili k nim například ''[[Kerrang!]]'' (založený 1981) a ''[[Metal Hammer]]'' (1984). Roku 1985 ''Billboard'' vyhlásil, že „metal rozšířil svou diváckou základnu. Metalová muzika už není výhradní doménou výrostků mužského pohlaví. Metalové posluchačstvo se rozšířilo o starší (vysokoškoláky), mladší (mladší žáky) a ženy.“<ref>Walser (1993), str. 12–13, 182, 35</ref>
  
  V polovině 80. let měl největší zastoupení v žebříčcích, hudebních televizích a na koncertních šňůrách glam metal. K hlavním představitelům patří skupiny [[Warrant]] z L.A., skupiny z východního pobřeží jako [[Poison]], [[Cinderella]], či neméně oblíbené kapely Mötley Crüe a Ratt. Stylistickou mezeru mezi hard rockem a glam metalem zaplnila skupina [[Bon Jovi]] z New Jersey, která dosáhla nesmírnou popularitu díky svému třetímu albu ''[[Slippery When Wet]]'' (1986). V roku 1987 začala MTV vysílat pořad ''Headbanger's Ball'', zasvěcený výlučně heavymetalovým videoklipům. Metalová komunita se rozdělila na dva hlavní tábory, na příznivce komerčního zvuku a na přívržence undergroundu pohrdajících populárním stylem, kterému přezdívali „lite metal“ nebo „hair metal.“<ref>Walser (1993), str. 14; Christe (2005), str. 181</ref>
  
  Skupině [[Guns N' Roses]] se podařilo získat pozornost fanoušků různých stylů. Na rozdíl od glammetalových kapel té doby byli omnoho surovější a jízlivější. Po nesmírném úspěchu jejich debutové desky ''[[Appetite for Destruction]]'' (1987) „se skupina Guns N' Roses stala cílem, na který se zaměřil všechen další metal po následující dekádu.“<ref>Christe (2005), str. 176–177</ref> Rok nato se z té samé losangeleské hardrockové klubové scény vynořila kapela [[Jane's Addiction]] s debutem ''Nothing's Shocking''. Časopis ''Rolling Stone'' vyhlásil, že „Jane's Addiction jsou právoplatným dědicem odkazu Led Zeppelin, neboť žádná kapela jim doposud nebyla tak věrná.“<ref>{{Citace elektronické monografie| titul=Jane's Addiction: Nothing's Shocking| autor=Steve Pond| vydavatel=''Rolling Stone''| datum=1988-10-20| url=http://www.rollingstone.com/artists/janesaddiction/albums/album/119704/review/5942383/nothings_shocking| datum přístupu=2007-05-01| url archivu=https://web.archive.org/web/20071002080218/http://www.rollingstone.com/artists/janesaddiction/albums/album/119704/review/5942383/nothings_shocking| datum archivace=2007-10-02| nedostupné=ano}}</ref> Byla jednou z prvních kapel spájených z „[[alternativní metal|alternativním metalem]]“, který se dostal do popředí během 90. let. Popularitu glam metalu mezičasem udržovaly nové kapely jako newyorští Winger anebo Skid Row z New Jersey.<ref name="Covach" />
  
  === Metal v uměleckém podzemí: od 80. let ===
  Během 80. let se vyvinula spousta [[Seznam heavymetalových stylů|heavymetalových stylů]] mimo komerčního středního proudu.<ref>Weinstein (1991), str. 21</ref> Mapování spletitého světa undergroundového metalu se věnovala řada lidí, v první řade editoři hudebního serveru Allmusic a taktéž kritik Garry Sharpe-Young. V Sharpe-Youngové několikasvazkové encyklopedii je metal rozdělený do pěti hlavních kategorií: [[thrash metal]], [[death metal]], [[black metal]], [[power metal]], plus spříbuzněné styly [[doom metal|doom]] a [[gotický metal|gothic metal]].
  
  ==== Thrash metal ====
  {{Viz též|Thrash metal}}
  [[Soubor:Slayer,_The_Fields_of_Rock,_2007.jpg|náhled|Slayer patřili mezi nejosobitější a nejvlivnější thrashmetalové kapely 80. let.<ref>{{Citace elektronické monografie|url=http://www.allmusic.com/artist/slayer-mn0000022124/biography|titul=Slayer biography|příjmení=Huey|jméno=Steve|datum přístupu=2016-03-20|vydavatel=Allmusic}}</ref>]]
  Thrash metal se zrodil počátkem 80. let. Podobně jako jeho nejbližší příbuzný – [[speed metal]] – rovněž thrash vykazuje velký vliv [[hardcore punk]]u a Nové vlny britského heavy metalu.<ref name="GTM">[http://www.allmusic.com/explore/style/d373 "Genre—Thrash Metal"] {{Wayback|url=http://www.allmusic.com/explore/style/d373 |date=20120402095522 }}. All Music Guide. Přístup: 3. březen 2007.</ref> Nejvýznamnější scéna v Spojených státech, odkud thrash pochází, se nacházela v oblasti sanfranciského zálivu. Thrashové kapely vyvinuly nový sound, který se vyznačoval větší rychlostí a agresivitou v porovnání s původním heavy metalem, i v porovnání s jeho následovníkem – glam metalem.<ref name="GTM" /> Většinou se tu prolínají nízké kytarové riffy s hlavní shredovou kytarou. Texty převážně rozebírají [[Nihilismus|nihilistický]] náhled na svět, anebo se zabývají společenskými problémy, využívajíc při tom drsný, neslušný jazyk. Charakterizovali jej slovními spojeními jako „zkažená městská muzika“ či „bělošský bratranec rapu“.<ref>Moynihan, Søderlind (1998), str. 26</ref>
  
  Thrash zpopularizovala tzv. „Velká thrashová čtyřka“: [[Anthrax]], [[Megadeth]], [[Metallica]] a [[Slayer]].<ref>Walser (1993), str.14</ref> [[Kreator]], [[Sodom]] a [[Destruction]], tři německé kapely, nejvíce přispěly k tomu, že se tenhle styl dostal do Evropy. Neméně důležité byly také kapely Testament ze San Franciska, Exodus z New Jersey a brazilská [[Sepultura]]. Třebaže thrash pochází z undergroundu (a v prvních deseti letech byl více-méně jen undergroundovým fenoménem), některým skupinám se podařilo získat rovněž komerční publikum. Metallice se roku 1986 podařilo dostat mezi 40 nejlepších alb v hitparádě ''Billboard'' s albem ''[[Master of Puppets]]'' a dva roky nato s albem ''[[…And Justice for All]]'' dobyla šesté místo; alba kapel Megadeth a Anthrax měli rovněž alba na vrcholu žebříčku.<ref>[https://web.archive.org/web/20070929225341/http://www.billboard.com/bbcom/retrieve_chart_history.do?model.chartFormatGroupName=Albums&model.vnuArtistId=5199&model.vnuAlbumId=758988 "Metallica—Artist Chart History"]; [https://web.archive.org/web/20070929144156/http://www.billboard.com/bbcom/retrieve_chart_history.do?model.chartFormatGroupName=Albums&model.vnuArtistId=5179&model.vnuAlbumId=933608 "Megadeth—Artist Chart History"]; [https://web.archive.org/web/20070929204614/http://www.billboard.com/bbcom/retrieve_chart_history.do?model.chartFormatGroupName=Albums&model.vnuArtistId=3982&model.vnuAlbumId=728383 "Anthrax—Artist Chart History"]. Billboard.com. Přístup: [[7. duben]] [[2007]].</ref>
  
  Slayer si sice nevydobyli takovou popularitu jako zbytek Velké čtyřky, ale navzdory tomu vydali jeden ze směrodajných alb žánru: časopis ''[[Kerrang!]]'' označil album ''[[Reign in Blood]]'' (1986) za „nejtvrdší album všech časů.“<ref name="Lostprophets scoop rock honours">{{Citace elektronické monografie| titul = Lostprophets scoop rock honours | vydavatel = BBC News | datum vydání = 2006-08-25 | url = http://news.bbc.co.uk/2/hi/entertainment/5282780.stm| datum přístupu = 2007-01-10}}</ref> Dvě desetiletí nato jej zas magazín ''Metal Hammer'' vyhlásil za nejlepší album za posledních dvacet let.<ref name="Golden Gods Awards Winners">{{Citace elektronické monografie| titul = Golden Gods Awards Winners| vydavatel = Metal Hammer| datum vydání = 2006-06-13| url = http://www.metalhammer.co.uk/news/article/?id=44410| datum přístupu = 2007-01-10| url archivu = https://web.archive.org/web/20061209200931/http://www.metalhammer.co.uk/news/article/?id=44410| datum archivace = 2006-12-09| nedostupné = ano}}</ref> Slayer si získal, na svou škodu, posluchačstvo z radů krajně pravicových skinheadů, poněvadž se ve svých textech zabývá násilím a nacizmem.<ref>Moynihan, Søderlind (1998), str. 30; O'Neil (2001), str. 164</ref> Začátkem 90. let thrash dosáhl nevídaný úspěch, čímž dal novou tvář komerčnímu metalu.<ref>Walser (1993), str. 15</ref> „Černé album“ od Metallicy se umístilo na prvním místě v žebříčku ''Billboard'', ''[[Countdown to Extinction]]'' od Megadeth (1992) na druhém, Anthrax a Slayer se dostaly do první desítky, a alba lokálních kapel jako Testament a Sepultura se dostaly do první stovky.
  
  ==== Death metal ====
  {{Viz též|Death metal}}
  [[Soubor:Chuck Schuldiner.jpg|náhled|upright|[[Chuck Schuldiner]] z kapely [[Death]], „všeobecně považovaný za otce death metalu“<ref>Rivadavia, Eduardo. [http://wc09.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&sql=11:3iftxqe5ld6e~T1 "Death—Biography"]{{Nedostupný zdroj}}. All Music Guide. Přístup: [[23. listopad]] [[2007]].</ref>]]
  Thrash se záhy začal vyvíjet a vyčlenily se z něj extrémnější metalové styly. Jak tvrdí MTV News, „muzika kapely Slayer byla přímo odpovědná za vzestup death metalu“.<ref>[http://www.mtv.com/bands/m/metal/greatest_metal_bands/071406/index7.jhtml The Greatest Metal Bands of All Time—Slayer] {{Wayback|url=http://www.mtv.com/bands/m/metal/greatest_metal_bands/071406/index7.jhtml |date=20060718224746 }}. MTVNews.com. Přístup: [[27. duben]] [[2008]].</ref> Venom, kapela z NWOBHM, měla taktéž zásluhu na rozvoji stylu. Rouhání se a satanizmus, prvky uplatňované u podobných kapel, si našly místo také v severoamerických i evropských deathmetalových kapelách. K prvotním skupinám stylu patří floridští [[Death]] a kalifornští [[Possessed]]. Říká se, že označení „death metal“ pochází od těchto kapel; Possessed vydali roku 1984 demo ''Death Metal'' a na jejich debutovém albu ''Seven Churches'' (1985) se objevila skladba s názvem „Death Metal“.
  
  Death metal zužitkoval rychlost a agresivitu thrashe i hardcoru, k tomu přidal texty inspirované nízkorozpočtovými hororovými filmy „zetkové“ kategorie a [[satanismus|satanismem]].<ref name="LOC27">Moynihan, Søderlind (1998), str. 27</ref> Zpěv se vyznačuje ponurostí, hrdelností a hlubokým ječením, „smrtelným skřípotem“<ref name="VS">Van Schaik, Mark. [http://www.emptywords.org/SK04-2000.htm "Extreme Metal Drumming"] ''Slagwerkkrant'', Březen/Duben 2000. Přístup: [[15. listopad]] [[2007]].</ref> a jinými nezvyklými technikami.<ref name="Genre—Death Metal/Black Metal">"[http://www.allmusic.com/explore/style/d384 Genre—Death Metal/Black Metal] {{Wayback|url=http://www.allmusic.com/explore/style/d384 |date=20110425110709 }}". [[AllMusic|Allmusic]]. Přístup: [[27. únor]] [[2007]].</ref> Hluboký, agresivní vokální styl doplňují podladěné, mimořádně zkreslené kytary,<ref name="LOC27" /><ref name="VS" /> neuvěřitelně rychlé bicí (obyčejně dvojpedálové) a mohutná „zvuková stěna“ vytvořená z blast beatů. Příznačné jsou rovněž frekventované změny tempa a taktu, a [[synkopa]].
  
  Death metal, podobně jako thrash, odmítá vyumělkovanost původních metalových stylů a namísto toho si potrpí na všední styl odívání: roztrhané džíny a tuctové kožené bundy.<ref name="MS28">Moynihan, Søderlind (1998), str. 28</ref> Jednou z mála výjimek je Glen Benton z kapely [[Deicide]], který mívá při vystoupeních obrácený kříž na čele a nosívá brnění. [[Morbid Angel]] si přisvojili neofašistickou symboliku.<ref name="MS28" /> Tyto dvě kapely, spolu s Death a [[Obituary]], patří mezi nejvýznamnější skupiny na hlavní deathmetalové scéně, která povstala na Floridě v polovině 80. let. V Spojeném království se z [[anarcho-punk]]ového hnutí vyčlenil podobný styl zvaný [[grindcore]], zastupovaný skupinami jako [[Napalm Death]] a [[Extreme Noise Terror]].<ref name="LOC27" /> Počala se rovněž rozvíjet rozsáhlá skandinávská deathmetalová scéna, reprezentovaná kapelami [[Entombed]] a [[Dismember]]. Mimo toho se zrodil [[melodický death metal]], kde mezi čelné představitele patří Švédové [[In Flames]] a [[Dark Tranquillity]] a Finové [[Children of Bodom]] a [[Kalmah]].
  
  ==== Black metal ====
  {{Viz též|Black metal}}
  První vlna black metalu se objevila v první polovině 80. let, kdy začaly tento styl hrát kapely jako Venom (Velká Británie), [[Mercyful Fate]] (Dánsko), Hellhammer a [[Celtic Frost]] (Švýcarsko), a [[Bathory (skupina)|Bathory]] (Švédsko). Koncem 80. let stály na čele druhé vlny skupiny jako [[Master's Hammer]], [[Root (hudební skupina)|Root]] (obě [[Československo]]), [[Mayhem]], [[Burzum]], [[Darkthrone]], [[Emperor]] a mnohé další.<ref>Christe (2005), str. 281</ref> Pro black metal je sice specifická různorodost stylu a kvality provedení, přesto má většina skupin několik společných rysů: vřeštivé a/nebo krákoravé vokály, velice zkreslené kytary využívající tremolování (tremolo picking), „temnou atmosféru“<ref name="Genre—Death Metal/Black Metal" /> a záměrně nekvalitní zvuk s okolními ruchy a šumy.<ref name="Jurek">Jurek, Thom. [http://wm06.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&sql=10:jxfwxq8rldfe "Striborg: ''Nefaria''"]{{Nedostupný zdroj}}. All Music Guide. Přístup: 15. listopad 2007</ref> Navzdory tomu, že tematika [[satanismus|satanismu]] má v black metalu velké zastoupení, mnohé kapely se nechaly inspirovat rovněž středověkým [[pohanství]]m, čímž podporovaly návrat k předkřesťanským hodnotám.<ref>Moynihan, Søderlind (1998), str. 212</ref> Mnohé blackmetalové skupiny rovněž „experimentují s prvky všech myslitelných forem metalu, folku, elektroniky a avantgardy.“<ref name="VS" /> Bubeník [[Fenriz]] ze skupiny [[Darkthrone]] vysvětluje, že „je to o produkci, textech, o tom jak se oblékají a o závazku udělat odporný, surový, ponurý materiál. Nespájel je společný sound.“<ref name="Campion">Campion, Chris. [http://observer.guardian.co.uk/omm/story/0,,1415240,00.html#article_continue "In the Face of Death"]. ''The Observer'' (UK), [[20. únor]] [[2005]]. Přístup: [[4. duben]] [[2007]].</ref>
  
  [[Soubor:Varg Vikernes.jpg|náhled|[[Varg Vikernes]] ze skupiny Burzum byl v roce 1994 usvedčený z vraždy kytaristy Euronyma z [[Mayhem]].]]
  Především mezi skandinávskými skupinami jako [[Mayhem]] či [[Immortal (skupina)|Immortal]] začal být v 90. let populární tzv. „corpse paint“, čili „mrtvolní líčení“, kdy se členové skupiny líčili jako mrtvoly, lebky nebo duchové. [[Bathory (skupina)|Bathory]] položili základ pro [[viking metal]], [[pagan metal]] i [[folk metal]], a díky Immortal si větší pozornost získaly blast beaty. Na začátku 90. let měli blackmetaloví vandalové v Norsku na svědomí značné násilnosti.<ref>Christe (2003), str. 284-285</ref> Někteří členové norských band, např. Mayhem, Burzum apod., byli zakladateli spolku ''Inner Circle'', který je odpovědný za vypálení množství tamějších dřevěných kostelů. Narůstající zájem o death metal způsobil, že black metal si začal získávat podporu skandinávského metalového undergroundu, zprvu v Norsku, i přes odmítavé postoje ze strany samotných blackmetalistů.<ref>Moynihan, Søderlind (1998), str. 31–32</ref> Zpěvák skupiny [[Gorgoroth (hudební skupina)|Gorgoroth]] Gaahl říká: „black metal se nikdy nepokoušel získat fanoušky… Měli jsme společného nepřítele, a to [[křesťanství]], [[socialismus]], a vlastně cokoliv společné s demokracií.“<ref name="Campion" />
  
  Asi od roku 1992 se postupně začínaly vytvářet blackmetalové scény i v zemích mimo Skandinávii, např. v Německu, Francii nebo Polsku.<ref>Moynihan, Søderlind (1998), str. 271, 321, 326</ref> Násilí této scény zasáhlo své vlastní základy brzy ráno 10. srpna 1993, když zakladatele skupiny Mayhem [[Øystein Aarseth|Euronyma]], ubodal k smrti [[Varg Vikernes]] ze skupiny Burzum (který předtím pro Mayhem nahrával basovou linku na jejich debutovém albu); tento případ si získal značnou pozornost médií.<ref name="Campion" /> V polovině 90. let, kdy mnozí lidé ze scény začali pociťovat stagnaci žánru,<ref>Vikernes, Varg. "[http://www.burzum.org/eng/library/a_burzum_story06.shtml A Burzum Story: Part VI—The Music]". Burzum.org, July 2005; "[http://www.anus.com/metal/about/metal/black_metal_death.html Is Black Metal Dead?] {{Wayback|url=http://www.anus.com/metal/about/metal/black_metal_death.html |date=20070310215756 }}". ''Dark Legions Archive''. Přístup: [[4. duben]] [[2007]].</ref> některé prominentní kapely jako Burzum či Beherit začaly začleňovat do své tvorby prvky ambientu, nebo symfonického metalu ([[Tiamat (hudební skupina)|Tiamat]], [[Samael (hudební skupina)|Samael]]).<ref>[http://www.allmusic.com/explore/style/d11957 Genre—Symphonic Black Metal] {{Wayback|url=http://www.allmusic.com/explore/style/d11957 |date=20200611143158 }}. All Music Guide. Přístup: [[9. duben]] [[2007]].</ref> Norská skupina [[Dimmu Borgir]] přiblížila koncem 90. let black metal blíže k střednímu proudu populární hudby.<ref>Tepedelen, Adam. [http://www.rollingstone.com/artists/dimmuborgir/articles/story/5935933/dimmu_borgirs_death_cult "Dimmu Borgir's 'Death Cult'"] {{Wayback|url=http://www.rollingstone.com/artists/dimmuborgir/articles/story/5935933/dimmu_borgirs_death_cult |date=20071031005254 }}. ''Rolling Stone'', [[7. listopad]] [[2003]]. Přístup: [[10. září]] [[2007]].</ref> Zásluhu na zpopularizovaní žánru mají rovněž Angličané [[Cradle of Filth]], časopisem ''[[Metal Hammer]]'' prohlášeni za nejúspěšnější metalovou kapelu od dob Iron Maiden.<ref>Bennett, J. [http://www.decibelmagazine.com/features/jun2007/dimmuborgir.aspx "Dimmu Borgir"] {{Wayback|url=http://www.decibelmagazine.com/features/jun2007/dimmuborgir.aspx |date=20070515040459 }}. ''Decibel'', June 2007. Přístup: [[10. září]] [[2007]].</ref> V současnosti patří mezi miláčky kritiky švédští tradicionalisté [[Watain]],<ref>Begrand, Adrien. [http://www.popmatters.com/pm/music/reviews/42007/watain-sworn-to-the-dark/ "Watain: ''Sworn to the Dark''"]. ''PopMatters'', [[June 19]], [[2007]]; Harris, Chris, and Jon Wiederhorn. [http://www.mtv.com/news/articles/1550858/20070125/shadows_fall.jhtml "Metal File: Watain, Shadows Fall, Furze & More News That Rules"] {{Wayback|url=http://www.mtv.com/news/articles/1550858/20070125/shadows_fall.jhtml|date=20080412144421}}. MTV.com, [[January 26]], [[2007]]. Přístup: [[10. září]] [[2007]].</ref> francouzští experimentátoři [[Deathspell Omega]],<ref>Freeman, Phil. [http://www.villagevoice.com/music/0736,freeman,77696,22.html "Deathspell Omega's ''Fas—Ite, Maledicti, In Ignem Aeternum''"]{{Nedostupný zdroj}}. ''Village Voice'', [[4. září]] [[2007]]; Jurek, Thom. [http://wm05.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&sql=10:fnfixzt5ldde "Deathspell Omega: ''Fas—Ite, Maledicti, In Ignem Aeternum''"]{{Nedostupný zdroj}}. All Music Guide. Přístup: [[10. září]] [[2007]]</ref> a americká jednočlenná kapela [[Xasthur]].<ref>Stosuy, Brandon. [https://web.archive.org/web/20071024132507/http://www.pitchforkmedia.com/article/record_review/38838-subliminal-genocide "Xasthur: ''Subliminal Genocide''"]. ''Pitchfork'', [[10. říjen]] [[2006]]; Rivadavia, Eduardo. [http://wm05.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&sql=10:acfwxqedldae "Xasthur: ''Subliminal Genocide''"]{{Nedostupný zdroj}}. All Music Guide. Přístup: [[10. září]] [[2007]]</ref>
  
  ==== Power metal ====
  {{Viz též|Power metal}}
  [[Soubor:Hammerfall group.jpg|náhled|[[HammerFall]] po absolvování koncertu v italském Miláně roku 2005.]]
  Powermetalová scéna vznikla v 90. letech na protest proti příkrosti death a black metalu.<ref name="Genre - Power Metal">"[http://www.allmusic.com/explore/style/d11959 Genre - Power Metal] {{Wayback|url=http://www.allmusic.com/explore/style/d11959 |date=20111229033524 }}". [[AllMusic|All Music Guide]]. Přístup: [[20. březen]] [[2007]].</ref> Navzdory tomu, že v Severní Americe se power metal držel víceméně v undergroundu, v Evropě, Japonsku a v Jižní Americe se těšil obrovské oblibě. V power metalu stojí na prvním místě vzletné vokály, epická melodika a tematika, které „apelují na posluchačův smysl pro udatnost a krásu.“<ref>Christe (2005), str. 381</ref> Základy tohoto soundu položila v polovině 80. let německá skupina [[Helloween]], která skloubila power riffy, melodiku, vysoký, „čistý“ zpěv kapel jako Judas Priest a Iron Maiden, s rychlostí a energií thrashe, „vytvářeje tak zvuk, který dnes poznáme pod jménem power metal.“<ref>"[http://www.allmusic.com/artist/p4471 Helloween - Biography]". [[AllMusic|All Music Guide]]. Přístup: [[8. duben]] [[2007]].</ref> V USA patřily mezi průkopníky stylu newyorské skupiny [[Manowar]] a [[Virgin Steele]]. Fošna ''Rising Force'' od [[Yngwie Malmsteen|Yngwieho Malmsteena]] měla nemalou zásluhu na zpopularizování pekelně rychlého kytarového stylu známého jako „[[Guitar shredding|shredding]]“, a jeho přičiněním se rovněž ujal metal s prvky klasické hudby. Tato zdokonalení měla velký vliv na power metal.
  
  Sound tradičnějších powermetalistů, jako jsou [[HammerFall]] ze Švédska, [[DragonForce]] z Anglie a [[Iced Earth]] z Floridy, je spjatý s klasickým stylem NWOBHM.<ref>See, e.g., Reesman, Bryan. [http://wc02.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&sql=10:gbfpxquhld0e "HammerFall: ''Glory to the Brave''"]{{Nedostupný zdroj}}. Allmusic; Henderson, Alex. [http://wc02.allmusic.com/cg/amg.dll?p=amg&sql=10:wnfrxquald6e "DragonForce: ''Sonic Firestorm''"]{{Nedostupný zdroj}}. Allmusic. Přístup: [[11. listopad]] [[2007]]</ref> Mnohé powermetalové skupiny používají klávesisty, někdy též spolupracují se symfonickými orchestry či opěrnými zpěváky a zpěvačkami, čímž dodávají této hudbě [[Power metal#Symfonický power metal|„symfonický“ ráz]]. K takovým kapelám patří [[Kamelot (metalová hudební skupina)|Kamelot]] z Floridy, [[Nightwish]] z Finska, [[Rhapsody of Fire]] z Itálie, [[Stratovarius]] z Finska a Catharsis z Ruska. Power metal má silnou diváckou základnu jednak v Japonsku, jednak v Jižní Americe, kde se těší popularitě skupiny jako Angra z Brazílie či Rata Blanca z Argentiny.
  
  Blízkým příbuzným power metalu je [[progresivní metal]], který si osvojil komplexní kompoziční přístup skupin jako [[Rush (hudební skupina)|Rush]] nebo [[King Crimson]]. Průkopníky tohoto stylu jsou americké kapely Queensrÿche, Fates Warning a [[Dream Theater]]. K představitelům fúze power a prog-metalu patří Symphony X z New Jersey, jejíchž kytarista Michael Romeo je jedním z nejuznávanějších shred kytaristů poslední doby.<ref name="Genre - Progressive Metal">"[http://www.allmusic.com/explore/style/d2952 Genre - Progressive Metal]". [[AllMusic|All Music Guide]]. Přístup: [[20. březen]] [[2007]].</ref>
  
  ==== Doom a gothic metal ====
  {{Viz též|Doom metal|Gothic metal}}
  Jakožto pomalu se pohybující protiklad typického heavy metalu se v polovině 80. let zrodila nová metalová odnož – doom metal – udržovaná naživu kapelami jako [[Saint Vitus]], [[The Obsessed]], [[Trouble (hudební skupina)|Trouble]] či [[Candlemass]]. Po hudební i textové stránce vychází převážně z rané tvorby Black Sabbath<ref>Christe (2005), str. 354</ref> a jejich současníků [[Blue Cheer]], Pentagram a Black Widow.<ref name="DoomM">"[http://www.doom-metal.com/history.html The History of Doom metal] {{Wayback|url=http://www.doom-metal.com/history.html |date=20071012235956 }}". doom-metal.com. Přístup: [[21. březen]] [[2007]].</ref> Doom a jeho odnože pomohla definovat rovněž skupina [[The Melvins]].<ref>Begrand, Adrien. "[http://www.popmatters.com/columns/begrand/060215.shtml Blood and Thunder: The Profits of Doom]". [[February 15]], [[2006]]. PopMatters.com. Přístup: [[8. duben]] [[2007]].</ref> Zatímco většina heavymetalových stylů preferuje rychlejší tempa a technickou dokonalost, doom metal se vyznačuje pomalejším tempem, hutnými tóny, ponurostí, melancholií, stejně jako atmosféričností, využívanou však i v jiných metalových odnožích.<ref name="NYT1">Wray, John. "[http://www.nytimes.com/2006/05/28/magazine/28artmetal.html?ei=5090&en=68f0bcd99797d7a3&ex=1306468800&partner=rssuserland&emc=rss&pagewanted=all Heady Metal]". ''New York Times'', [[28. květen]] [[2006]]. Přístup: [[21. březen]] [[2007]].</ref>
  
  Debutové album anglické skupiny [[Cathedral]] nazvané ''Forest of Equilibrium'' (1991) pomohlo vyvolat novou doommetalovou vlnu. Skupiny [[Paradise Lost]], [[My Dying Bride]], [[Anathema]] a jejich směs doom a death metalu mají zásluhu na rozvoji evropského gothic metalu<ref>Sharpe-Young (2007), str. 246, 275; viz též Stéphane Leguay, "Metal Gothique" in ''Carnets Noirs'', éditions E-dite, 3e édition, 2006, {{ISBN|2-84608-176-X}}</ref>, zastupovaného např. norskými kapelami [[Theatre of Tragedy]] a [[Tristania]], a který využívá různé druhy zpěvu a vícero zpěváků či zpěvaček. V USA uvedli tento styl Newyorčané [[Type O Negative]].<ref>Sharpe-Young (2007), str. 275</ref> Gothicmetalové skupiny, především [[Therion]] ze Švédska, přimíchávali do své tvorby orchestrální prvky. Následkem toho se vytvořilo podhoubí, ze kterého vzešli [[Symfonický metal|symfometalové]] skupiny jako [[Virgin Black]] z [[Austrálie]], [[Nightwish]] z Finska, či [[Within Temptation]] a [[After Forever]] z Nizozemska.
  
  Koncem [[1980–1989|80. let]] se na metalové scéně objevila nová odnož jménem [[sludge metal]], která mísila dohromady hardcore a doom. V [[New Orleans]], kde se nacházela nejvýznamnější scéna, patřily mezi vedoucí kapely [[Eyehategod]] a Crowbar. Na samém počátku následujícího desetiletí vyvolaly kalifornské kapely [[Kyuss]] a Sleep, inspirované staršími doommetalovými kapelami, vlnu [[stoner metal]]u,<ref>Christe (2005), str. 356</ref> zatímco v [[Seattle|Seattlu]] skupina Earth pomohla vytvořit další doomovou odnož zvanou [[drone metal]].<ref>Jackowiak, Jason. "[http://www.splendidezine.com/review.html?reviewid=1125311580560974 Hex: Or Printing in the Infernal Method] {{Wayback|url=http://www.splendidezine.com/review.html?reviewid=1125311580560974 |date=20121020063418 }}". Splendid Magazine, September 2005. Přístup: [[21. březen]] [[2007]].</ref> Konec 90. let se nesl v znamení nových kapel, jako např. [[Goatsnake]] (klasický stoner/doom) a [[Sunn O)))]] (směs doom/drone metalu a dark ambientu), obě pocházející z oblasti [[Los Angeles]]. ''New York Times'' přirovnal jejich tvorbu k „indickému raga v ohnisku zemětřesení“.<ref name="NYT1" />
  
  === Nové fúze: 90. léta a první dekáda 21. století ===
  {{Viz též|Alternativní metal|Nu metal}}
  [[Soubor:Staley05.jpg|náhled|Nyní již nestárnoucí zpěvák a kytarista [[Layne Staley]] ze skupiny [[Alice in Chains]], která patřila mezi nejpopulárnější v alternativním metalu.]]
  Na počátku 90. let začaly [[grunge|grungové]] kapely na čele s Nirvanou vytlačovat komerční metal do ústraní, čímž se vytvářel prostor pro nástup [[Alternativní rock|alternativního rocku]].<ref>Christe (2005), str. 314–316; Weinstein (1991), str. 278</ref> Grunge byl sice ovlivněný heavymetalovým soundem, avšak odmítal výstřelky komerčních metalistů, jejich „okázalá virtuózní sóla“ nebo dychtivost po účinkování na [[MTV]].<ref name="Covach" />
  
  Obliba glam metalu klesala nejenom následkem úspěchu grungových skupin,<ref>Christe (2005), str. 240</ref> ale rovněž zásluhou narůstající popularity Metallicou a thrashem ovlivněného [[groove metal]]u, jejž vytvořily kapely [[Pantera]] a [[White Zombie]].<ref>Birchmeier, Jason. "[http://www.allmusic.com/artist/p5099 Pantera]". Allmusic.com. Přístup: [[19. březen]] [[2007]].</ref> Některým novým skupinám se podařilo dosáhnout komerční úspěch; např. album ''Far Beyond Driven'' od Pantery bodovalo roku 1994 v žebříčku ''Billboard'', avšak „v bezvýrazných očích mainstreamu byl metal již po smrti.“<ref>Christe (2005), str. 314</ref> Některé kapely se snažily přizpůsobit novým podmínkám. V roku 1996 vystupovala na festivalu [[Lollapalooza]] skupina Metallica, jejíž členové si nechali předtím ostříhat vlasy. Není divu, že po tomto kroku „se dostavily již delší dobu se hromadící reakce a odklon publika.“<ref>Christe (2005), str. 321</ref> Avšak nemožno popřít fakt, že „koncem 90. let byla Metallica pravděpodobně nejpopulárnější moderní rockovou skupinou na světě.“<ref>Christe (2005), str. 331</ref>
  
  Podobně jako Jane’s Addiction, stejně tak i mnohé jiné populární hudební skupiny 90. let, mající kořeny v heavy metalu, spadají do nesourodého hudebního směru nazývaného „alternativní metal“.<ref name="alternativemetal">{{Citace elektronické monografie| titul=Genre—Alternative Metal| autor=| vydavatel=[[AllMusic|All Music Guide]]| datum=| url=http://www.allmusic.com/explore/style/d2697| datum přístupu=2007-03-26| url archivu=https://web.archive.org/web/20110213161245/http://www.allmusic.com/explore/style/d2697| datum archivace=2011-02-13| nedostupné=ano}}</ref> Za tímto názvem se skrývá široké spektrum kapel, které vnášely do metalu prvky mnohých jiných hudebních stylů. Pod pojem „alternativní metal“ se zahrnuje rovněž grungová kapela [[Alice in Chains]], či různé cross-overové kapely, např.: [[Faith No More]] (alternativní rock s prvky punku, [[funk]]u, metalu a [[hip hop]]u), Primus (prvky funku, punku, [[thrash metal]]u a experimentální hudby), [[Tool]] (metal smíchaný s [[Progresivní rock|progresivním rockem]]), [[Ministry]] (metal plus industriální hudba), Marilyn Manson (ubíral se podobným směrem, avšak mimoto využíval šokový efekt zpopularizovaný Alicem Cooperem). V první polovině 90. let se začala také formovat další významná kapela, která hrála styl [[industrální metal]], a to německá skupina [[Rammstein]]. V dnešní době patří mezi nejvíce populární evropské heavy metalové kapely. Přestože alternativní metalisté nevytvářeli jednolitou scénu, spájela je ochota experimentovat s metalem, a stejně tak odpor k nafintěnému glam metalu (což neplatí o Marylin Manson a White Zombie, kteří jsou rovněž spájení s alternativním metalem).<ref name="alternativemetal" /> Slátanina stylů a soundů reprezentovala „barvitý výsledek metalu a spolu s ním stanuly tváří v tvář okolnímu světu.“<ref>Christe (2005), str. 236</ref>
  
  V první polovině 90. let se najednou začalo hovořit o oživení metalu v USA, vycházejícím z vlny alternativního metalu.<ref>Christe (2005), str. 333</ref> Vznikly kapely jako [[P.O.D.]] – vz. 1992, [[Korn]] – (Tato skupina vytvořila nu metal v roce 1993, kdy vznikla), [[Papa Roach]] – vz. 1993, [[Limp Bizkit]] – vz. 1994, [[Slipknot]] – vz. 1993 a [[Linkin Park]] – vz. 1996, kterým se začalo přezdívat „nu metal“, daly dohromady nový hudební styl, který se kolébal mezi rytmy death metalu, funku a hip hopu. Směs surových kytar s hutným zvukem, [[rap]]ových vokálů a zvukových triků dokázala, že se „všekulturní metal může vyplatit.“<ref>Christe (2005), str. 338</ref> K tomu, že si nu metal získal přízeň komerčního publika, dopomohly především dvě skutečnosti: přítomnost na MTV a putovní festival Ozzyho Osbourna „[[Ozzfest]]“, poprvé uvedený roku 1996, díky kterému se začalo mezi novináři mluvit o obrodě heavy metalu.<ref>Christe (2005), str. 335</ref> V roce 1996 vyšlo album ''Life Is Peachy'' od Korn, aby se vzápětí stalo prvním numetalovým albem, kterému se podařilo dostat do hitparády top 10. Dva roky nato se jejich další studiový počin ''Follow the Leader'' umístil dokonce na prvním místě. V roce 1999 ''Billboard'' uvedl, že v USA je přes 500 specializovaných metalových rozhlasových pořadů, což je téměř trojnásobek ve srovnání s rokem 1989.<ref>Christe (2005), str. 353</ref> Navzdory obrovské popularitě nu metalu, metalisté ho nedokázali v plné míře uznat.<ref>Christe (2005), str. 341</ref> Někdy okolo roku 2003 nu metal a jemu spřízněné styly dosáhly vrchol popularity a postupně se začaly vytrácet do pozadí, ačkoliv si některé skupiny, např. [[System of a Down]], nadále udržovaly značný vliv.<ref>{{Citace elektronické monografie | příjmení = D'angelo | jméno = Joe | titul = Nu Metal Meltdown | vydavatel = MTV.com | datum vydání = 24.01.2003 | url = http://www.mtv.com/bands/m/metal_meltdown/news_feature_030124/index.jhtml | datum přístupu = 2007-03-28 | url archivu = https://web.archive.org/web/20070208190614/http://www.mtv.com/bands/m/metal_meltdown/news_feature_030124/index.jhtml | datum archivace = 2007-02-08 | nedostupné = ano }}</ref>
  
  === Nejnovější trendy: polovina 1. dekády 21. století ===
  [[Soubor:Masters of Rock 2007 - Children of Bodom - 08.jpg|náhled|[[Children of Bodom]] živě na festivalu [[Masters of Rock]] v roce 2007]]
  V letech 2002–3 se do popředí dostal nový styl zvaný [[metalcore]], směs thrash metalu, [[Melodický death metal|melodického death metalu]] a [[hardcore]]u. Kořeny má v stylu crossover thrash, který v polovině 80. let rozvinuly kapely typu [[Suicidal Tendencies]], [[Dirty Rotten Imbeciles]] a [[Stormtroopers of Death]].<ref>Christe (2005), str. 195</ref> V průběhu 90. let se metalcore držel převážně v podzemí, avšak okolo roku 2004 jej na světlo světa vynesly nahrávky jako ''The End of Heartache'' od [[Killswitch Engage]] a ''The War Within'' od [[Shadows Fall]], které se dostaly na 21. a 20. místo v albové hitparádě ''Billboard''; [[Trivium]] se s albem ''The Crusade'' (2006) dostali do první pětky americké hitparády, zatím co ve Velké Británii do první desítky.<ref>{{Citace elektronické monografie| titul=Killswitch Engage| autor=| vydavatel=''[[Roadrunner Records]]''| datum=| url=http://www.roadrunnerrecords.com/artists/KillswitchEngage/bio.aspx/| accessmonthday=March 17| accessyear=2007}} {{Citace elektronické monografie| titul=Shadows Fall| autor=| vydavatel=''[[Atlantic Records]]''| datum=| url=http://www.atlanticrecords.com/shadowsfall/about/| accessmonthday=March 17| accessyear=2007| datum přístupu=2009-01-20| url archivu=https://web.archive.org/web/20070927013557/http://www.atlanticrecords.com/shadowsfall/about/| datum archivace=2007-09-27| nedostupné=ano}}</ref> [[Bullet for My Valentine]] se dostali s albem ''Scream Aim Fire'' (2008) mezi pět nejlepších alb, jednak v amerických, jednak v britských hitparádách. V poslední době se metalcore těší stále větší pozornosti na Ozzfestu, a stejně tak na Download Festivalu. Skupině [[Lamb of God]], slévající do jednoho několik metalových stylů, se podařilo albem ''Sacrament'' (2006) obsadit první příčky hitparády ''Billboard''. Úspěch těchto a jiných skupin, ke kterým patří např. Mastodon (směs progresivního a sludge metalu), měl za následek, že se začalo hovořit o obrodě amerického metalu, jemuž někteří kritici přezdívají ''Nová vlna amerického heavy metalu''.<ref>Sharpe-Young, Garry, ''New Wave of American Heavy Metal'' [http://books.google.com/books?id=uIIf03bGyAAC&pg=PP10&dq=nwoahm&ei=a7ohSNGYCrW2iQGP95nFDQ&sig=yhEpvA_dhNF6I5YwMJACJGRA3XY#PPP10,M1 (link)]. {{Citace elektronické monografie | autor=Edward, James | titul=The Ghosts of Glam Metal Past | url=http://www.lotfp.com/content.php?editorialid=64 | vydavatel=Lamentations of the Flame Princess | datum přístupu=2008-04-27 | url archivu=https://www.webcitation.org/5wXYVcYo2?url=http://www.lotfp.com/content.php?editorialid=64 | datum archivace=2011-02-16 | nedostupné=ano }} {{Citace elektronické monografie| url = http://www.popmatters.com/columns/begrand/051014.shtml| vydavatel = Popmatters| titul = Blood and Thunder: Regeneration| autor = Begrand, Adrien| datum přístupu = 2008-05-14}}</ref>
  
  V Evropě, především v Německu a Skandinávii, metal neztrácí nic ze své obrovské popularity. V posledních letech zaznamenali největší úspěch thrasheři [[The Haunted (švédská hudební skupina)|The Haunted]], melodičtí deathmetalisté [[In Flames]], [[Kalmah]] a [[Children of Bodom]], extrémní symfonici [[Dimmu Borgir]] a [[Cradle of Filth]], a powermetalisté [[HammerFall]]. Název „retro metal“ se v angličtině používá v souvislosti se skupinami hrajícími ve stylu Angličanů [[The Darkness]]<ref name="DAMG">[http://www.allmusic.com/album/r653401 The Darkness]. All Music Guide. Přístup: [[11. červen]] [[2007]].</ref> nebo Australanů [[Wolfmother]].<ref name="WRS">[http://www.rollingstone.com/artists/wolfmother Wolfmother] {{Wayback|url=http://www.rollingstone.com/artists/wolfmother |date=20070308152431 }}. ''Rolling Stone'', [[18. duben]] [[2006]]. Přístup: [[31. březen]] [[2007]].</ref> Pětinásobně platinové album ''[[Permission to Land]]'' (2003) od The Darkness, charakterizované jako „nevrle realistická napodobenina metalu 80. let a glamu 70. let“,<ref name="DAMG" /> obsadil první příčky britských hitparád. Debutové album Wolfmother (2005) nazvané podle kapely se vyznačovalo „deeppurplovskými varhanami,“ „akordovým riffováním hodným Jimmyho Page,“ a „zavíjením“ hlavního vokalisty Andrewa Stockdale „na které nemá ani Robert Plant.“<ref name="WRS" /> Skladba „Woman“ získala cenu roku 2007 Grammy za nejlepší hardrockový výkon, zatím co „Eyes of the Insane“ od Slayer získala cenu v kategorii nejlepší metalový výkon. V roku 2008 Slayer dostal opět Grammy za nejlepší metalový výkon, protentokrát za skladbu „Final Six“.
  
  == Odkazy ==
  
  === Reference ===
  {{Překlad|jazyk=sk|článek=Heavy metal|revize=1973577|jazyk2=en|článek2=Heavy metal music|revize2=259194390}}
  <references />
  
  === Literatura ===
  * Arnold, Denis (1983). "Consecutive Intervals," in ''[[The Oxford Companion to Music|The New Oxford Companion to Music]]'', svazek 1: A–J. Oxford University Press. {{ISBN|0-19-311316-3}}
  * Arnett, Jeffrey Jensen (1996). ''Metalheads: Heavy Metal Music and Adolescent Alienation''. Westview Press. {{ISBN|0-8133-2813-6}}
  * Berelian, Essi (2005). ''Rough Guide to Heavy Metal''. Rough Guides. Foreword by Bruce Dickinson of Iron Maiden. {{ISBN|1-84353-415-0}}
  * Berry, Mick a Jason Gianni (2003). ''The Drummer's Bible: How to Play Every Drum Style from Afro-Cuban to Zydeco.'' See Sharp Press. {{ISBN|1-884365-32-9}}
  * Blake, Andrew (1997). ''The Land Without Music: Music, Culture and Society in Twentieth-century Britain''. Manchester University Press. {{ISBN|0-7190-4299-2}}
  * Carson, Annette (2001). ''Jeff Beck: Crazy Fingers''. Backbeat Books. {{ISBN|0-87930-632-7}}
  * Charlton, Katherine (2003). ''Rock Music Styles: A History''. McGraw Hill. {{ISBN|0-07-249555-3}}
  * Christe, Ian (2005). ''Heavy metal: ďáblův hlas: kompletní historie pro znalce''. BB art. {{ISBN|80-7341-477-5}}
  * Christgau, Robert (1981). "''[[Master of Reality]]'' (1971) [review]," in ''Christgau's Record Guide''. Ticknor & Fields. {{ISBN|0-89919-026-X}}
  * Cook, Nicholas – Nicola Dibben (2001). "Musicological Approaches to Emotion," in ''Music and Emotion''. Oxford University Press. {{ISBN|0-19-263188-8}}
  * Du Noyer, Paul (ed.) (2003). ''The Illustrated Encyclopedia of Music''. Flame Tree. {{ISBN|1-904041-70-1}}
  * Ewing, Charles Patrick – Joseph T. McCann (2006). ''Minds on Trial: Great Cases in Law and Psychology''. Oxford University Press. {{ISBN|0-19-518176-X}}
  * Kennedy, Michael (1985). ''The Oxford Dictionary of Music''. Oxford University Press. {{ISBN|0-19-311333-3}}
  * Laborecký, Jozef (1997). ''Hudobný terminologický slovník''. Slovenské pedagogické nakladateľstvo. {{ISBN|80-08-01037-1}}
  * McCleary, John Bassett (2004). ''The Hippie Dictionary: A Cultural Encyclopedia of the 1960s and 1970s''. Ten Speed Press. {{ISBN|1-58008-547-4}}
  * McMichael, Joe (2004). ''The Who Concert File''. Omnibus Press. {{ISBN|1-84449-009-2}}
  * Moynihan, Michael – Dirik Søderlind (1998). ''Lords of Chaos'' (2nd ed.). Feral House. {{ISBN|0-922915-94-6}}
  * Leguay, Stéphane (2006). "Metal Gothique," in ''Carnets Noirs'', éditions E-dite, 3rd edition, {{ISBN|2-84608-176-X}}
  * O'Neil, Robert M. (2001). ''The First Amendment and Civil Liability''. Indiana University Press. {{ISBN|0-253-34033-0}}
  * Pareles, Jon – Patricia Romanowski (eds.) (1983). ''The Rolling Stone Encyclopedia of Rock & Roll''. Rolling Stone Press/Summit Books. {{ISBN|0-671-44071-3}}
  * Sadie, Stanley (1980). "Consecutive Fifth, Consecutive Octaves," in ''[[The New Grove Dictionary of Music and Musicians]]'' (1. vydání). MacMillan. {{ISBN|0-333-23111-2}}
  * Schonbrun, Marc (2006). ''The Everything Guitar Chords Book''. Adams Media. {{ISBN|1-59337-529-8}}
  * Sharpe-Young, Garry (2007). ''Metal: The Definitive Guide''. Jawbone Press. {{ISBN|978-1-906002-01-5}}
  * Thompson, Graham (2007). ''American Culture in the 1980s''. Edinburgh University Press. {{ISBN|0-7486-1910-0}}
  * Walser, Robert (1993). ''Running with the Devil: Power, Gender, and Madness in Heavy Metal Music''. Wesleyan University Press. {{ISBN|0-8195-6260-2}}
  * Van Zoonen, Liesbet (2005). ''Entertaining The Citizen: When Politics and Popular Culture Converge''. Rowan & Littlefield. {{ISBN|0-7425-2906-1}}
  * Weinstein, Deena (1991). ''Heavy Metal: A Cultural Sociology''. Lexington. {{ISBN|0-669-21837-5}}. Revidované vydání: (2000). ''Heavy Metal: The Music and its Culture''. Da Capo. {{ISBN|0-306-80970-2}}
  * Wilkerson, Mark Ian (2006). ''Amazing Journey: The Life of Pete Townshend''. Bad News Press. {{ISBN|1-4116-7700-5}}
  
  === Související články ===
  * [[Seznam heavymetalových stylů]]
  * [[Seznam symphonicmetalových skupin]]
  
  === Externí odkazy ===
  * {{Commonscat}}
  * {{Wikislovník|heslo=metal}}
  * [http://hardmusicbase.cz/ Česko-Slovenská encyklopedie Hard&Heavy hudby]
  * [http://sicmaggot.blog.cz Novinky ze světa metalové hudby] {{Wayback|url=http://sicmaggot.blog.cz/ |date=20190823180548 }}
  * [http://www.metal-archives.com The Metal Archives – databáze metalových skupin], [[Encyclopaedia Metallum]]
  * [http://www.allmusic.com/explore/style/d655 Allmusic.com Metal na Allmusic.com]
  * [http://www.metalcarnage.com/ Metal Carnage – rozsáhlá metalová databáze] {{Wayback|url=http://www.metalcarnage.com/ |date=20080116231607 }}
  * [http://www.thegauntlet.com/ The Gauntlet – množství informací o metalových kapelách, rozhovory, recenze, novinky, fotografie a halda jiného]
  * [http://www.metallian.com/ Metallian – heavymetalová encyklopedie obsahující novinky, recenze a rozhovory]
  * [http://www.abysszine.com/ Metalový magazín ABYSS]
  * [http://www.metalmap.org/ Metalová mapa Evropy] {{Wayback|url=http://www.metalmap.org/ |date=20061220061950 }}
  * [https://web.archive.org/web/20070824171913/http://www.volumemax.net/ Rock/metalový webzine Volumemax]
  * [http://www.metal-forum.over.cz/ Fórum o metalové muzice]
  * [http://www.metallum.cz/ Orbis Metallum – Česko-slovenská metalová komunita]
  * [http://www.metalista.cz/ Rock/metalový webzine Metalista.cz]
  * [https://web.archive.org/web/20100308050244/http://www.die4metal.org/ Web o rocku a metalu]
  * [http://www.trashradio.cz/ Rock/Metalové rádio]
  * [https://www.pribehheavymetalu.cz/ Příběh heavy metalu]
  
  {{metal}}
  {{rock}}
  {{Autoritní data}}
  {{Portály|Hudba}}
  
  [[Kategorie:Heavy metal| ]]
  [[Kategorie:Anglická slova a fráze]]
infoboxes: [{"title": "Heavy metal", "data": {"P\u016fvod ve stylech": "psychedelick\u00fd rock \u00b7 acid rock \u00b7 blues rock \u00b7 hard rock \u00b7 (temn\u00e1 t\u00e9mata text\u016f mohou vych\u00e1zet z takzvan\u00e9ho \u201eoccult rocku\u201c popul\u00e1rn\u00edho v britsk\u00e9m a italsk\u00e9m hudebn\u00edm undergroundu na konci 60. let, reprezentovan\u00e9ho kapelami jako nap\u0159\u00edklad: Black Widow, Jacula, Coven a Crow)", "Kulturn\u00ed pozad\u00ed": "konec 60. let Spojen\u00e9 kr\u00e1lovstv\u00ed", "Typick\u00e9 n\u00e1stroje": "elektrick\u00e1 kytara \u2022 basov\u00e1 kytara \u2022 bic\u00ed \u2022 kl\u00e1vesy (ob\u010das)", "V\u0161eobecn\u00e1 popularita": "celosv\u011btov\u00e1, vrcholu dos\u00e1hla v 80. letech", "Odvozen\u00e9 styly": "grunge"}}, {"title": "Podstyly", "data": {"Podstyly": "avantgardn\u00ed metal \u2022 black metal \u2022 klasick\u00fd heavy metal \u2022 dark metal \u2022 death metal \u2022 doom metal \u2022 glam metal \u2022 gotick\u00fd metal \u2022 groove metal \u2022 NWOBHM \u2022 power metal \u2022 speed metal \u2022 stoner metal \u2022 symfonick\u00fd metal \u2022 thrash metal \u2022 viking metal \u2022 kawaii metal"}}, {"title": "Sm\u011bs styl\u016f", "data": {"Sm\u011bs styl\u016f": "alternativn\u00ed metal \u2022 k\u0159es\u0165ansk\u00fd metal \u2022 folk metal \u2022 funk metal \u2022 grindcore \u2022 industri\u00e1ln\u00ed metal \u2022 metalcore \u2022 neoklasick\u00fd metal \u2022 nu metal \u2022 progresivn\u00ed metal \u2022 post-metal \u2022 rapcore \u2022 grunge"}}, {"title": "Region\u00e1ln\u00ed sc\u00e9ny", "data": {"Region\u00e1ln\u00ed sc\u00e9ny": "Gothenburg \u2022 Bay Area"}}]